Справа № 826/18360/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О. Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю представника відповідача Сірика Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року, винесену в порядку письмового провадження, у справі за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Деснянському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, податковий, контролюючий орган), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 102 517,83 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі від 27 квітня 2016 року №1 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб у розмірі 102 517,83 грн.

Сума податкового зобов'язання із земельного податку визначена позивачу за користування земельною ділянкою, що знаходиться під належним позивачу нежилим приміщенням №3 (в літ. «В»), блок В, загальною площею 315,70 кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 48а.

Відповідачем надано розрахунок земельного податку, який проведено наступним чином.

Згідно даних державного земельного кадастру м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 48/А відноситься до 170-ї економіко-планувальної зони. Грошова оцінка в межах зони з 01.01.2016р. становить 947,31 грн./кв. м.

Сума земельного податку з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. за земельну ділянку розташовану за адресою м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 48/А, площею 0,053746 га становить:

537,46 х 947,31 х 2.5 х 1.5 х 1.249 х 1.433 х 3 % = 102517,83 грн. де

906,13 - грошова оцінка в грн./кв. м. (рішення Київської міської ради від 03.07.2014р. №23/23 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва». Рішення вводиться в дію з 1 липня 2015 року ( згідно з рішенням Київської міської ради від 10 грудня 2014 року. №565/565);

3% - відсоток ставки земельного податку;

1,5 - локальний коефіцієнт;

2,5 - функціональний коефіцієнт;

1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагентсва від 14.01.2015 року №6 -28-0 22-215/2-15;

1,433 - коефіцієнт індексації грошової, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 року №6-28-0,22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель».

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про його скасування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звільняється від сплати земельного податку у зв'язку з використанням нежилого приміщення в господарській діяльності як платник єдиного податку, а також тим, що контролюючим органом розрахунок податкових зобов'язань із земельного податку проведено неправильно.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того,

відповідач, приймаючи оскаржуване рішення та, здійснюючи його розрахунок, не врахував, що до обов'язку позивача відноситься сплата земельного податку за земельну ділянку пропорційно до площі приміщення, що на ній розташоване. Стосовно доводів позивача про відсутність обов'язку сплачувати земельний податок через використання земельної ділянки у господарській діяльності платником єдиного податку, суд першої інстанції з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 24.11.2015 по справі № 826/14703/13-а, дійшов висновку про те, що відсутні докази на підтвердження використання земельної ділянки у власній господарській діяльності та відхилив зазначені доводи позивача. В цій частині висновки суду першої інстанції не оспорюються.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, незважаючи на те, що позивачем не зареєстровано право власності чи користування земельною ділянкою під належним на праві власності нежитловим приміщенням, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Приписами статті 120 Земельного кодексу України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення податкових зобов'язань із земельного податку у спірних правовідносинах повинно здійснюватися пропорційно до площі належного позивачу нежилого приміщення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що податковий орган визначив ОСОБА_3 суму податкового зобов'язання, виходячи із загальної площі земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Ак. Заболотного, 48 а, а саме 0,053746 га, грошової оцінки землі, відсоткової ставки земельного податку, локального коефіцієнта, функціонального коефіцієнта, коефіцієнтів індексації грошової оцінки, що не відповідає вимогам п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України.

Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували розмір площі прибудинкової території, та виділення частки прибудинкової території пропорційно до площі належного позивачу нежилого приміщення.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є законним та обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану постанову суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Повний текст постанови виготовлено 01.03.2018

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Беспалов О.О.

Губська О.А.