Справа № 537/4534/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 537/4534/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Подобайло З.Г.

суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти № 4 УПП в м.Кременчук старший лейтенант поліції Захарченко Олександра Олександровича на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.02.2018, суддя Хіневич В.І., м. Кременчук, повний текст складено 02.02.18 по справі № 537/4534/17

за позовом ОСОБА_2

до Інспектора роти № 4 УПП в м.Кременчук старший лейтенант поліції Захарченко Олександра Олександровича Управління патрульної поліції в м.Кременчуці

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, відповідно до якого прохав суд ухвалити рішення, яким визнати дії інспектора роти № 4 УПП в м. Кременчуці ДПП старшого лейтенанта поліції Захарченко Олександра Олександровича, щодо складання постанови серії АР № 510498 від 01.10.2017 року про адміністративне правопорушення та накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, незаконними; визнати постанову серії АР № 510498 від 01.10.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.02.2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано постанову серії АР № 510498 від 01.101.2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрито справу про адміністративне правопорушення. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Відповідач , не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу , вважає , що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує , що позивачем по справі до адміністративного позову так і під час слухання справи в суді першої інстанції не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Між іншим, незгода позивача з його притягненням до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП. не може бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.02.2018 року в частині задоволення позову, прийняти нове рішення , яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено , що 01 жовтня 2017 року інспектором роти № 4 УПП в м. Кременчуці старшим лейтенантом поліції Захарченко Олександром Олександровичем винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 510498, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 01.10.2017 року о 02 год. 10 хв. в м. Кременчуці по проспекту Свободи, 7 керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався в крайній лівій смузі не маючи наміру повороту праворуч, розвороту, коли права смуга була вільна, чим порушив п. 11.5 ПДР України.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того , що в порушення вимог діючого КУпАП працівником патрульної поліції було порушено порядок розгляду адміністративної справи, а саме: відібрання пояснень у правопорушника після винесення постанови, не допитано свідків даного правопорушення, не враховано пояснення правопорушника при винесенні постанови, не враховано майновий стан та особу правопорушника при накладенні штрафу, не зазначено доказів у постанові про вчинення правопорушником адміністративного правопорушення, не враховано пом'якшуючи та обтяжуючих обставин. Тобто , розгляд справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП проводився без дотримання норм передбачених ст.ст. 258, 268, 279, 280 КУпАП, що не ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, чим було порушено право позивача на належний розгляд його справи. При цьому, як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, місцем вчинення правопорушення та складання постанови вказано: м. Кременчук, проспект Свободи, 7, що не відповідає дійсним обставинам справи та є порушенням норм діючого КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Постанова суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху (ПДР), затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення відносяться до службової особи Національної поліції.

Відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Щодо наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 11.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року визначає розташування транспортних засобів на дорозі, зокрема, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об'їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Пунктом 11.5 ПДР України передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Згідно з частиною 2 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до п.п.4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ч. 2 ст. 8 Конституції України). Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб'єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб. За змістом ст. 9 Кодексу саме винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність суб'єкта адміністративної відповідальності є однією з ознак адміністративного правопорушення (проступку).

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме відповідач зобов'язаний довести правомірність складання ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог п.11.5 ПДР, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст. 122 КУпАП.

Позивач в позові стверджує, що ним не було здійснено вказаних у постанові порушень Правил дорожнього руху, оскільки попереду метрів за 250 по правому ряду рухалося авто і автомобіль позивача наздоганяв його, тобто права смуга була зайнята. Крім того , здійснюючи рух у крайній лівій смузі не створював перешкоди або небезпеки для руху для інших учасників.

В підтвердження обґрунтованості та законності оскаржуваної постанови відповідачем надано відеозапис, яким зафіксовано виключно рух автомобіля позивача.

При цьому, вказаним доказом не підтверджується факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, адже відеозапис здійснений у темну пору доби, з нього не можливо встановити відсутність іншого автомобілю на правій смузі тощо .

Крім того , такий відеозапис не доводить створення водієм перешкоди або небезпеки для руху для інших учасників дорожнього роху, що є складовою адміністративного правопорушення.

Суб'єктивне сприйняття посадовою особою певних обставин не може вважатися належним доказом в адміністративній справі, адже такими можуть бути лише пояснення сторін, третіх осіб та їхніх представників, показання свідків, письмові і речові докази, висновки експертів.

Як встановлено статтею 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому наявні підстав для скасування оскаржуваної постанови серії АР № 510498 від 01.101.2017 року про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.

З урахуванням Конституційних принципів законності та індивідуалізації відповідальності, обов'язковою передумовою накладення на особу адміністративного стягнення є точний виклад обставин вчиненого нею адміністративного правопорушення, прямо передбаченого законодавством. Притягнення особи до адміністративної відповідальності на припущеннях є неприпустимим.

Відповідно до ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти № 4 УПП в м.Кременчук старший лейтенант поліції Захарченко Олександра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.02.2018 по справі № 537/4534/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення . є остаточною та оскарженню не підлягає.

.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров