Справа № 824/117/16-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року

Київ

справа №824/117/16-а

адміністративне провадження №К/9901/7065/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

головуючого - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шарапи В.М.

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області,

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, провадження в якій відкрито,

за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області

на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року (суддя Спіжавка Г.Г.) та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року (головуючий суддя Сапальова Т.В., судді Боровицький О.А., Матохнюк Д.Б.), -

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області (далі - відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, в якому просила:

1) визнати неправомірними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати не в повному обсязі за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26 жовтня 2014 року, далі Закон № 2453-VI), за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" (далі - Закон № 192-VIII), а також за період з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII);

2) зобов'язати відповідача провести позивачу перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до статті 144 Закону № 2453-VI (в редакції від 26 жовтня 2014 року), за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII), а також за період з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192-VIII);

3) виплатити позивачу кошти в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за вислугу років, за наявності помісячна та фіксована індексація тощо), а також відпускних, допомоги на оздоровлення та лікарняних.

Позов мотивований тим, що відповідно до прикінцевих положень Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII "Про прокуратуру" (офіційно опублікований 25 жовтня 2014 року, далі - Закон № 1697-VII) частину першу статті 144 Закону № 2453-VI доповнено абзацом другим, згідно з яким розмір її посадового окладу встановлюється у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, помноженому на коефіцієнт 1,3.

На думку позивача, відповідачем неправомірно не нараховувалась та не виплачувалась позивачу заробітна плата за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, відповідно до статті 144 Закону № 2453-VI та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, а також за період з 09 вересня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону № 192 - VIII).

Чернівецьким окружним адміністративним судом постановою від 17 березня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до ст. 144 Закону № 2453-VI у редакції Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закон № 1697-VII) та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до ст. 147 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192 - VIII. Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області провести ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 144 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 1697-VII, а з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного згідно з абзацом 2 частини 1 статті 147 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192 - VIII, виплативши різницю в нарахованих сумах з урахуванням виплачених коштів. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вінницький апеляційний адміністративний суд постановою від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області задовольнив частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року скасував в частині відмови в здійсненні нарахування заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до ст.144 Закону № 2453-VI та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до ст.147 Закону № 2453-VI з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Суд апеляційної інстанції прийняв в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. Зобов'язав Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно, відповідно до ст.144 Закону № 2453-VI та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року включно, відповідно до ст.147 Закону № 2453-VI, виплатити їй в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Приймаючи нову постанову в певній частині позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку в частині вирішення позовних вимог позивача, вказавши на те, що розмір доплат, надбавок і премій, які входять до структури заробітної плати, необхідно визначати в межах затвердженого фонду оплати праці.

У своїй касаційній скарзі Територіальне управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Касаційну скаргу відповідача вмотивовано тим, що вказані видатки на оплату праці працівників апаратів судів не були передбачені у Державному бюджеті на 2015 рік. Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини 1 ст. 144 Закону № 2453-VI застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів.

Так, посадові оклади працівникам апаратів судів встановлюються відповідно до схем посадових окладів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі - Постанова № 268).

Статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Кабінет Міністрів України визначає відповідно до закону умови оплати праці працівників бюджетних установ.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із Законом № 2453-VI.

Оскільки Кабінетом Міністрів України цього зроблено не було, відповідач не міг самостійно встановлювати підвищений посадовий оклад та виплачувати відповідні кошти на користь позивача.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 327 КАС України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 січня 2018 року касаційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 01 лютого 2018 року прийнята до провадження та 27 лютого 2018 року призначена до розгляду у письмовому провадженні у суді касаційної інстанції за наявними у справі матеріалами.

Касаційна скарга має бути задоволена з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 04 березня 2010 року працювала на посаді секретаря судового засідання Шевченківського районного суду м. Чернівці, що відноситься до шостої категорії посад державних службовців. З 27 квітня 2015 року позивачу присвоєно 11 ранг державного службовця.

21 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо здійснення перерахунку та виплати їй заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до ст. 144 Закону № 2453-VI (в редакції від 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до ст. 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону №192-VІІІ).

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області перерахунок та виплату позивачу - ОСОБА_1, заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідно до ст. 144 Закону № 2453-VI (в редакції від 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до ст. 147 Закону № 2453-VI (в редакції Закону №192-VІІІ) проведено не було.

Позивач вважаючи дії відповідача неправомірними звернулася до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон №1697-VII, яким внесено зміни до ст.144 Закону №2453-VІ, зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом №2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом №192-VІІІ затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, у ст.147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, ДСА, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із зазначеним Законом.

Наведене узгоджується з положеннями частин 7 та 8 статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII "Про державну службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також ч.2 ст.8 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст.13 Закону №108/95-ВР).

За правилами ст.142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, ДСА України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (ст.143 Закону №2453-VІ).

Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону №2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" визначено, що норми і положення, зокрема, ч.1 ст.144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена Постановою №268 зокрема, її Додатком №47, який залишався незмінним до 09 вересня 2015 року.

Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону №1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону №192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Таким чином, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 09 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до Постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду не внесено, а законами України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу 2 ч.1 ст.144 Закону №2453-VІ та ч.1. ст.147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року не передбачено, ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Проаналізувавши наведені обставини та норми матеріального права, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 КАС України, Суд вважає необхідним їх судові рішення скасувати та відмовити задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області задовольнити.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2016 року скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Чернівецькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

В.М. Шарапа