Справа № 810/2818/17
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2818/17 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Прудиус І.С.

розглянувши у судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року (повний текст виготовлено 11 жовтня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області, департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив:

визнати чинними Містобудівні умови та обмеження для забудови земельної ділянки №1-м від 05 лютого 2016 року видані відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області;

визнати чинними Містобудівні умови та обмеження для забудови земельної ділянки №2-м від 05 лютого 2016 року видані відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області;

визнати протиправним та скасувати рішення №70 від 23 лютого 2017 року про скасування містобудівних умов та обмежень, видане інспектором департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області;

визнати протиправним та скасувати рішення №71 від 23 лютого 2017 року про скасування містобудівних умов та обмежень, видане інспектором департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

20 вересня 2017 року до суду першої інстанції представником позивача подано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову у якому просить зупинити дію рішень №70 та №71 від 23 лютого 2017 року про скасування містобудівних умов та обмежень.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідачем, департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, подано апеляційну скаргу в якій апелянт просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року та постановити нову, якою відмовити у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову. Зокрема, відповідач зазначає, що позивачем не доведено обставини, які можуть бути підставами для вжиття заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області позивачу видано Містобудівні умови та обмеження для забудови земельної ділянки №1-м та №2-м від 05 лютого 2016 року.

Внаслідок планової перевірки, проведеної посадовими особами відповідача, прийнято рішення №70 та №71 від 23 лютого 2017 року про скасування містобудівних умов та обмежень.

Суд першої інстанції задовольнив клопотання про вжиття заходів адміністративного позову та зазначив, що існує реальна небезпека завдання значної матеріальної шкоди позивачу.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Положення ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають застосуванню щодо рішень, які на момент розгляду питання щодо забезпечення позову продовжують свою дію в часі, а відповідне зупинення дії такого рішення усуне небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Так, наслідком відмови у вжитті заходів забезпечення позову є призупинення здійснення будівельних робіт щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими житловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 та 1.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими Позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Так, позивачем укладено попередні договори купівлі продажу, відповідно до яких позивач сторони такого договору зобов'язуються в строк не пізніше І кварталу 2018 року укласти договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою Київська обл.., АДРЕСА_1.

Згідно з п. 6.7. договору, у разі не укладення Основного договору з вини продавця, продавець повертає всі фактичні отримані гроші від покупця, за письмовою вимогою покупця, впродовж 60 днів… .

Проте, відповідно до п. 6.10. договору, продавець відкладає підписання Основного договору на невизначений термін від 6 до 10 місяців, якщо затримка відбулась з вини: - органів місцевого самоврядування; - органів виконавчої влади; - БТІ; -СЕС; - експлуатуючих організацій.

У разі, якщо таке невиконання буде тривати більше 10-ти місяців, за письмовою вимогою покупця, продавець повертає фактично отримані гроші без будь-яких штрафних санкцій, або за згодою сторін Договір може бути укладений на новий строк.

Таким чином, умовами попередніх договорів передбачено для позивача можливість уникнення матеріальної шкоди якщо затримка відбулась, крім іншого, з вини органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади.

Щодо посилання позивача та суду першої інстанції на договори підряду будівельно-монтажних робіт, укладених позивачем.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у разі, якщо роботи не будуть виконуватися, позивач знову ж таки буде нести значні матеріальні затрати.

Проте, відповідно до розділу 2 Договіру підряду №6 та №5, строки початку і закінчення будівельно-монтажних робіт визначено так: підрядник розпочинає роботу після підписання цього Договору та надання замовнику фронту робіт; завершення робіт - це виконання всього комплексу робіт або певного етапу.

Крім того, відповідно до п. 3.1 договору, сторони домовились, що вартість робіт за цим договором визначається згідно Додатку №1.

Так, Додатком №1 визначено вартість робіт, яка не залежить від строку їх виконання.

Будь-якої відповідальності за недопуск підрядника на об'єкт або неможливості виконувати такі роботи для сторін договору не встановлено.

Отже, позивачем не доведено, що внаслідок порушення договірних зобов'язань за попередніми договорами купівлі-продажу та за договорами підряду будівельно-монтажних робіт, останній понесе невідворотні значні матеріальні збитки.

Натомість, можливість уникнення матеріальної шкоди безпосередньо передбачена умовами договорів, про що зазначено вище.

Проте, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів та не наведено обґрунтованих доводів, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам, свободам або інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, або унеможливили б захист цих прав, свобод та його інтересів без вжиття заходів забезпечення позову чи утруднювали б відновлення таких прав при виконанні рішення у межах заявлених позовних вимог, а отже, й не доведено наявність будь-яких правових підстав для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову, відповідно до ст. 117 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції,що діяла до 15 грудня 2017року).

Більш того, вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, про які просить позивач, є тимчасовим вирішенням спору по суті, що суперечить меті, закріпленій у ст.. 117 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції,що діяла до 15 грудня 2017року).

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення клопотання про забезпечення позову у даній справі.

Згідно з положеннями ст.. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Судом апеляційної інстанції встановлено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст. 243, 315, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.