Справа № 809/1578/17
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/221/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С.,Онишкевича Т.В.

з участю секретаря судового засідання Мацьків М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 809/1578/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання незаконною документальну позапланову невиїзну перевірку та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, , від 29.08.2017,-

суддя в 1-й інстанції - Микитюк Р.В.,

час ухвалення рішення - 11.12.2017 року, не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - 18.12.2017 року,

В С Т А Н О В И В :

16.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання незаконною документальну позапланову невиїзну перевірку та визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, , від 29.08.2017.

Позовні вимоги мотивує тим, що 03.08.2017 на її адресу надійшов лист, в якому містилося повідомлення відповідача про проведення документальної позапланової перевірки з 02.08.2017 року тривалістю три дні з питань дотримання нею податкового, валютного та іншого законодавства. Як підстава для цього відповідач зазначає підпункт 78.1.2 ст. 78 Податкового кодексу України, відповідно до якого документальна позапланова перевірка здійснюється якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом. Також 03.08.2017 разом із повідомленням надійшла копія наказу начальника ДФС в Івано-Франківській області від 01.08.2017 №1300 про проведення перевірки. Позивач вважає, що відповідач порушив норми пункту 78.4 статті 78 та п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, а також на підставі викладеного відповідач протиправно, в порушення положень підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, всупереч фактичним обставинам, необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага в загальній сумі 124 552,50 грн., а відтак протиправно оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями збільшив суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 28 024,31 грн., з них за основним платежем на суму 22 419,45 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 5604,86 грн., нарахував штрафні (фінансові) санкції - 170 грн. та військовий збір в розмірі 2 335,35 грн., з них за основним платежем на суму 1868,28 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 467,07 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на неї апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Апелянт свою апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідно до норм законодавства анульований банком борг в розмірі 124 552,50 грн. не може вважатися доходом, отриманим як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25% однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Судом не було з'ясовано та не досліджено фактів, які лягли в основу висновку про донарахування податку на доходи фізичних осіб, порушено норми матеріального та процесуального права.

Просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.08.2017 на адресу позивача надійшов лист, в якому містилася копія наказу №1300 від 01.08.2017 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та повідомлення відповідача від 01.08.2017 року №244 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з 02.08.2017 року тривалістю три дні з питань дотримання позивачем податкового, валютного та іншого законодавства.

Відповідачем на підставі проведеного аналізу відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів, наявних у ГУ ДФС в Івано-Франківській області щодо інформації про отримані доходи, встановлено, що громадянкою ОСОБА_1 у 2016 році отримано дохід у вигляді додаткового блага, а саме основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності в розмірі 124 552,51 грн.

З метою підтвердження даної інформації ПАТ "Ві Ес Банк" 25.05.2017 року направлено запит.

На зазначений запит ПАТ "Ві Ес Банк" підтвердило, що доходи нараховано у ф. 1-ДФ за ознакою доходу "126" у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням в сумі 124552,51 грн. за 2016 рік, що у свою чергу є вагомою підставою для проведення документальної позапланової перевірки позивача.

При проведенні перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.7 ст.179 та п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179, ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та п.1.2, п.п.1.6, п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПКУ (а.с. 22-24).

В судовому засіданні встановлено, що позивачу надійшло повідомлення про запрошення від 01.08.2017 №244 до ГУ ДФС в Івано-Франківській області на 10.08.2017 на 11:00 год. для ознайомлення та підписання акту/довідки про результати документальної позапланової невиїзної перевірки. Позивач була присутня при ознайомленні з актом зазначеної перевірки та подала заперечення, яке надійшло відповідачу 14.08.2017 року (а.с.25-28). А отже, представники відповідача практично допущені до перевірки, а в подальшому позивачем не спростовано фактів виявлених порушень.

Так, проведеним аналізом отриманих ГУ ДФС в Івано-Франківській області відомостей із зовнішніх джерел, встановлено, що позивачем одержано дохід, як додаткове благо від ПАТ "Ві Ес Банк" в сумі 124552,50 грн.

З метою підтвердження даної інформації податковим органом до ПАТ "Ві Ес Банк" направлено запит про надання інформації та її документального підтвердження щодо документів, які стали підставою для надання додаткового блага.

На вказаний запит відповідачем отримано відповідь та копії підтверджуючих документів, відповідно до яких ПАТ "Ві Ес Банк" прийнято рішення про анулювання частини кредитної заборгованості ОСОБА_1, що виникла відповідно до кредитного договору за №61-2/40 від 17.03.2008 року, в розмірі 124552,50 грн. (а.с. 116-118).

Відповідно до п.75.1. ст.75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Судом встановлено, що в серпні 2017 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 громадянки ОСОБА_1 (а.с.22-24).

За результатами перевірки позивача податковим органом складений акт від 09.08.2017 року за №858/09-19-13-07/НОМЕР_1, згідно якого перевіркою встановлено, що платником порушено абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.7 ст.179 та п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, в результаті чого встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб в сумі 22419,45 грн.; пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179, ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та п.1.2, п.п.1.6, п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПКУ в результаті чого донараховано військового збору в розмірі 1868,28 грн. (а.с.22-24).

Позивачем на акт документальної позапланової невиїзної перевірки подано заперечення, яке надійшло відповідачу 14.08.2017 року (а.с. 25-28).

Відповідачем надано відповідь на заперечення, згідно якого висновки, викладені в акті документальної позапланової невиїзної перевірки від 09.08.2017 року за №858/09-19-13-07/НОМЕР_1, залишено без змін (а.с. 29-31).

На підставі акту перевірки 29.08.2017 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкові повідомлення-рішення за №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошових зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 28024,31 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 22419,45 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 5604,86 грн., за №, яким позивачу нараховано суму штрафних санкцій в сумі 170 грн. та за №, яким визначено суму грошового зобов'язання за військовим збором в розмірі 2335,35 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 1868,28 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 467,07 грн. (а.с. 13-15).

Позивачем на податкові повідомлення-рішення №№, , від 29.08.2017 подано скаргу від 05.09.2017 року (а.с. 32-38).

Відповідачем прийнято рішення про продовження розгляду скарги від 20.09.2017 №12348/в/99-99-11-02-01-14 та рішення про результати скарги від 03.11.2017 №14600/в/99-99-11-02-01-14, яким залишено без змін зазначені податкові повідомлення-рішення (а.с. 39-43).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для винесення оскаржуваних рішень було встановлення відповідачем факту неподання ОСОБА_1 податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік з відображенням у ній доходу у вигляді додаткового блага в розмірі 124552,50 грн., отриманого від ПАТ "Ві Ес Банк" внаслідок анулювання (прощення) заборгованості в загальній сумі 124552,50 грн., та відповідно несплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 22419,45 грн. За невиконання позивачем визначеного Законом обов'язку щодо своєчасного подання податкової декларації про майновий стан і доходи та своєчасної сплати податку на доходи фізичних осіб відповідачем накладено на даного платника податків штраф у розмірі 5604,86 грн. та 170 грн. Окрім того, так як дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага включається до загального місячного оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5 %, податковим органом донараховано військового збору в сумі 2335,35 грн.

Частиною 1 статті 67 Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Суд першої інстанції не погодився із твердженням позивача, що сума, з якої податковим органом визначено заборгованість, є валютною різницею між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 01.01.2014 року з огляду на наступне.

Так відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПКУ не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Однак, згідно наявної в матеріалах справи та дослідженої в якості письмового доказу копії листа від 09.06.2017 року за №03-01/8226, ПАТ "Ві Ес Банк" не здійснював прощення курсової різниці позивачу відповідно до п.8 підрозділу ХХ "Перехідних положень" ПКУ, а сума нарахованих та виплачених доходів є анульованою основною сумою кредитної заборгованості позивача у 4 кварталі 2016 року в розмірі 124552,50 грн. з ознакою доходу "126".

Таким чином, системний аналіз вищевказаних норм Податкового кодексу України з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, дозволяє зробити висновок про те, що анульований ПАТ "Ві Ес Банк" борг позивача за укладеною додатковою угодою №2 до кредитного договору за №61-2/40 від 17.03.2008 року у сумі 124552,50 грн. є доходом останнього, який підлягав включенню платником податку до його річного оподатковуваного доходу, як отримане додаткове благо відповідно до абзацу "д" підпункту 164.2.17. пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1, як платник податку, зобов'язана була подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 124552,50 грн., отриманий від ПАТ "Ві Ес Банк" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості в сумі 124552,50 грн. та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб.

За таких обставин, відповідачем згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29.08.2017 року за №№ та правомірно донараховано позивачу 22419,45 грн. податку на доходи фізичних осіб та накладено на даного платника податку штраф у розмірі 5604,86 грн. та 170 грн. штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації за 2016 рік (а.с. 13-14).

Колегія суддів погоджується з таким висновком та аргументами суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Згідно п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Відповідно до п. 79.1. ст. 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Згідно п. 79.2. ст. 79 ПК України, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Колегією суддів встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №1300 від 01.08.2017 року "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки громадянки ОСОБА_1.", в період з 02.08.2017 р. протягом 3 робочих днів відповідачем була проведена документальна позапланова перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб , повноти нарахування та сплати військового збору за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р., результати якої оформлено актом від 09.08.2017 р. № 858/09-19-13-07/НОМЕР_1.

Відповідно до п.42.2. ст. 42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Колегією суддів встановлено, що податковим органом 02.08.2017 року відправлялися рекомендованим листом з повідомленням про вручення копія наказу №1300 від 01.08.2017 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, а також письмове повідомлення про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, яке позивачем було отримано 03.08.2017 року, а тому з огляду на вищезазначене, встановлено, що відповідач направив зазначений наказ та повідомлення про проведення документальної позапланової перевірки у порушення пункту 78.4 статті 78 та п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України та зазначає, що право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Однак колегія суддів зазначає, що саме лише порушення процедури направлення наказу та повідомлення про проведення перевірки не може служити підставою для визнання такого наказу та документальної позапланової невиїзної перевірки незаконними.

У постанові від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17 ВСУ роз'яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Перевіркою встановлено порушення позивачем абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.7 ст.179 та п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.1 ст.179, ПКУ, неподання декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік та п.1.2, п.п.1.6, п.16 прим.1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПКУ (а.с. 22-24).

На підставі акту перевірки 29.08.2017 року ГУ ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкові повідомлення-рішення за №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошових зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 28024,31 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 22419,45 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 5604,86 грн., за №, яким позивачу нараховано суму штрафних санкцій в сумі 170 грн. та за №, яким визначено суму грошового зобов'язання за військовим збором в розмірі 2335,35 грн., в тому числі, за основним платежем - в розмірі 1868,28 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 467,07 грн. (а.с. 13-15).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору №61-2/40 від 17 березня 2008 року між ПАТ "ВіЕс Банк" та ОСОБА_1, відповідно до п.1.18 сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму 124552,51 грн.

Як вбачається із акту перевірки №858/09-19-13-07/НОМЕР_1 від 09.08.2017 року громадянкою ОСОБА_1 декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, не подано податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з отриманих в 2016 році доходів не сплачено, тобто сума анульованого боргу в розмірі 124552,51 грн. не була задекларована та не було сплачено податок з доходів.

Так, згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно матеріалів справи (а.с. 114) ПАТ «ВіЕс Банк» направляв позивачу повідомлення №09-4/18909 від 04.11.2016 року про подання річної податкової декларації, в якому зазначив, що Банком частково анульовано борг в сумі 124552,51 грн., яку включено до податкового розрахунку суми доходу, у зв'язку з чим необхідно самостійно сплатити податок з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації. Дане повідомлення, було отримано особисто ОСОБА_1 30.11.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №051 (копія якого знаходиться у матеріалах справи, а.с.115).

Відповідно до пп. 14.1.47, пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

А відтак, слід дійти висновку про те, що на відміну від прощеного за кредитним договором боргу, скасовані банком відсотки, пеня та штрафи не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Як вбачається з листа від 09.06.2017 року за №03-01/8226, ПАТ "Ві Ес Банк" у 4-му кварталі 2016 року здійснив прощення (анулювання боргу) ОСОБА_1 у розмірі 124552,51 грн., тіло кредиту - 124552,50 грн., відсотки по кредиту - 0,01 грн.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПКУ не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що згідно копії листа від 09.06.2017 року за №03-01/8226, ПАТ "Ві Ес Банк" не здійснював прощення курсової різниці позивачу відповідно до п.8 підрозділу ХХ "Перехідних положень" ПКУ, а сума нарахованих та виплачених доходів є анульованою основною сумою кредитної заборгованості позивача у 4 кварталі 2016 року в розмірі 124552,50 грн. з ознакою доходу "126".

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновків про те, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають до задоволення, висновки та аргументи суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги спростовуються письмовими доказами, що знаходяться у матеріалах справи, встановленими судом першої інстанції та підтверджені судом апеляційної інстанції обставинами справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 809/1578/17 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

На підставі наведеного колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при вирішенні оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.229, 308, 310,311,313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 809/1578/17- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 27.02.2018 року