Справа № 325/1806/17
Суддя: Апалькова О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Рішення 2-а/325/6/2018

Іменем України 325/1806/17

21 лютого 2018 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.,

при секретарі: Цукановій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ботіївської обєднаної територіальної громади Приазовського району Запорізької області про визнання протиправним і скасування рішення,

Встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до судуз вищезазначеним позовом в якому просила:

визнати протиправним та скасувати:

рішення Ботіївської обєднаної територіальної громади Приазовського району Запорізької області № 19 а від 29.08.2017 року в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва.

зобовязати Ботіївську обєднану територіальну громаду Приазовського району Запорізької області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01.06.2017 року вона звернулася з відповідною заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення їй земельної ділянки під дачне будівництво, загальною площею 0,07 га із земель комунальної власності на території Ботіївської обєднаної територіальної громади.

Рішенням Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області № 19а від 29.08.2017 року їй було відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою,щодо відведення їй земельної ділянки.

Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, та таким, що підлягає скасуванню в частині відносно неї, оскільки її заява про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва розглянута на сесії Ботіївської обєднаної територіальної громади з порушенням норм земельного законодавства та їй незаконно відмовлено, мотивуючи тим, що бажана земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги та на ній знаходиться споруда.

Відповідно до генерального плану с. Приморський Посад та відповідного плану зонування (розроблені та відповідним чином затверджені в кінці 2016 року) бажана земельна ділянка розташована в межах с. Приморський Посад. Зазначена земельна ділянка не підпадає під категорію земель «прибережна захисна смуга», оскільки рішенням Приазовської районної ради Запорізької області №19а від 27 червня 2002 року «Про затвердження розміру площі прибережної захисної смуги вздовж берегу Азовського моря встановлено у розмірі 50 метрів.

Згідно даних МЕТІ, державної реєстраційної служби та органів Управління міськбудування та архітектури, зазначена земельна ділянка є вільною та на ній відсутні будь-які споруди та обєкти нерухомості.

Отже, вважає рішення сільської ради незаконним та не обґрунтованим, тому просить позов задовольнити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день,час і місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не прибув,будучи належним чином сповіщений про день, час і місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, пославшись на ті підстави які викладені в позовній заяві.

Крім того, ним надана письмова відповідь на відзив та додаткові письмові пояснення до позову (а.с.58-60,а.с.63-67).

Відповідач - Ботіївська обєднана територіальна громада Приазовського району Запорізької області в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином про день,час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотна розписка.

Представник Ботіївської обєднаної територіальної громади Приазовського району Запорізької області ОСОБА_3, який діє за довіреністю в судове засідання не зявився,сповіщений належним чином про день,час і місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, що відповідно до ст.ст.59,84 ЗК України виключає передання її в приватну власність. Розроблення проекту землеустрою з встановлення прибережної захисної смуги не здійснювалось, проте це не означає відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розмір встановлений законом, а саме слід виходити з положень ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України, якими визначено, що уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга не менше двох кілометрів від зрізу води. Надання земельної ділянки під дачне будівництво в межах населеного пункту суперечить плану зонування території с. Приморський Посад, і розміщення дачних будинків в межах населених пунктів чинним законодавством не передбачено, а також те, що земельна ділянка не є вільною, оскільки на ній розташовані обєкти нерухомості, які належать КП «База відпочинку «Комунар» і невідомими особами там здійснено самовільне будівництво. Також зазначив, що вимоги позивача про зобовязання відповідача прийняти рішення не ґрунтується на законі і порушують права відповідача.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат ОСОБА_2 з поясненнями відповідача погодився тільки в частині необґрунтованості позовних вимог щодо зобовязання відповідача прийняти конкретне рішення, а в іншій частині надав письмові пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовних вимог.

У запереченнях відповідач в особі Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області надав письмові пояснення, аналогічні тим, які викладені у відзиві на позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справі, за умови що його належним чином повідомленою про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ст.90 КАС України сул оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Суд встановив і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернулася до відповідача із клопотанням у вигляді письмової заяви, в якій просила надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під дачне будівництво площею 0,07 га у власність, яка розташована на території Ботіївської обєднаної територіальної громади і перебуває у комунальній власності с. Приморський Посад.

Відповідно витягу із рішення № 19 а від 29.08.2017 року Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення дачного будівництва по вул. Набережна,1 у с. Приморський Посад у звязку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації та вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів ( а.с.5).

Приазовська райдержадміністрація повідомляє про те, що жодним документом на теперішній час, не підтверджується законне право користування земельною ділянкою КП «База відпочинку «Комунар», яка розташована за адресою: вул. Набережна, 1, с. Приморський-Посад Приазовського району Запорізької області (а.с. 61).

Аналізуючи вимоги та вивчивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положенням статті 12 Земельного Кодексу України встановлено коло повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких, зокрема, належать розпорядження землями територіальних громад, організація землеустрою, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства та інше.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішення. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорювання більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому засіданні.

Таким чином, відсутні законодавчо закріплені норми, які б надавали раді правові підстави для скасування чи зміни свого рішення.

Згідно із частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною сьомої статті 118 Земельного Кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до цих нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Щодо доводів представника відповідача з огляду на те, що земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать, зокрема, землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та на навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами.

Згідно ч.1 ст.60 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

При цьому, частиною 3 статті 60 земельного кодексу України передбачено, що прибережні захисні смуги уздовж морів встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації.

Необхідність встановлення прибережних смуг за окремими проектами землеустрою визначено з Водним кодексом України.

Так, відповідно до ст. 88 Водного Кодексу України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від зрізу води.

Таким чином, з огляду на вказані норми права, можливо дійти до висновку про те, що фактичне визначення межі прибережної захисної смуги можливе лише у разі виготовлення та затвердження відповідного проекту землеустрою.

В судовому засіданні встановлено і відповідачем не заперечується, що проект землеустрою зі встановленням межі прибережної захисної смуги на території с. Приморський Посад не затверджувався.

Якщо проект встановлення межі прибережної захисної смуги на території села не затверджувався, тому доводи відповідача про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги є безпідставними.

Згідно до правових висновків ВСУ, викладених у постановах від 29.03.2017 року у справі №2/1005/1448/201, від 01.07.2015 року у справі № 6-184цс15, відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, так як її розміри встановлені законом.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно Порядку.

Суд вважає, що прибережна захисна смуга в даному випадку має прийматись шириною не менше двох кілометрів від зрізу води, що передбачено ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України.

На підтвердження правомірності прийнятого рішення відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження розташуванням земельної ділянки, дозвіл на розробку проекту якої бажає отримати позивач, в межах прибережної захисної смуги, визначеної ст.88 ЗК України.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження розташування земельної ділянки, дозвіл на розробку проекту якої бажає отримати позивач, в межах двокілометрової зони від зрізу води.

З оптичного диску, наданого відповідачем, на якому розміщені файли із зображенням плану зонування с. Приморський Посад вбачається, що вказані графічні матеріали не містять будь-яких відомостей про фактичне розташування земельної ділянки.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним перед прийняттям оскаржуваного рішення вживались якісь заходи для встановлення орієнтовного місцезнаходження земельної ділянки, зокрема із залученням спеціалістів, вимірювання на місцевості або за допомогою відомостей державного земельного кадастру, у звязку з чим можливо було б зробити висновок про знаходження земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги.

Доводи відповідача про те, що виділення земельної ділянки під дачне будівництво суперечить містобудівній документації не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки право громадян на отримання земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва передбачено статтями 118,121 ЗК України і може здійснюватись в межах земель житлової і громадської забудови.

Посилання відповідача про те, що земельна ділянка не є вільною суд не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано жодних належних доказів з цього приводу.

Згідно ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії, чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання наведених норм законодавства, відповідач не довів суду правомірності прийняття ним рішення про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем передчасно, без належного обґрунтування і підтвердження того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги, а тому таке рішення не може бути визнане судом правомірним і підлягає скасуванню.

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає автоматично надання її у власність або користування.

Позовні вимоги позивача про зобовязання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не можуть бути задоволені судом, оскільки це є виключно компетенцією органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 245 КАС України, з метою ефективного захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч.1ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5-7,77,90,241-246 КАС України суд,

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області № 19а від 29.08.2017 року в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва.

Зобовязати Ботіївську обєднану територіальну громаду в особі Ботіївської сільської раду Приазовського району Запорізької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального дачного будівництва.

Стягнути з Ботіївської сільської ради Приазовського району Запорізької області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) суму судового збору в розмірі 640(шістсот сорок) грн. 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Приазовський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 лютого 2018 року.

Суддя: О.М.Апалькова