Справа № 826/8319/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року Справа № 826/8319/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Чумакової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного територіального управління юстиції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року у справі:

за позовом ОСОБА_2

до Головного територіального управління юстиції у

м. Києві

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 911 329,92 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 65 359,54 грн.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що сума компенсації, на яку він має право, становить 911 329,92 грн. та обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції у період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові в повному обсязі, посилаючись на те, що сума грошового забезпечення позивача не є об'єктом компенсації у розумінні законодавства і що ГТУЮ утримується за рахунок Державного бюджету України, а тому стягнення не може бути здійснено за рахунок його коштів.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 р. у справі № 826/11039/15 на користь позивача з ГТУЮ у м. Києві, зокрема було стягнуто невиплачену йому заробітну плату за період з 15.01.2010 р. по 08.11.2011 р.

29.04.2016 р. на підставі виконавчого листа Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 р. по справі № 826/11039/15 відповідачем позивачу фактично виплачену зазначено заробітну плату, що склала 38 600,31 грн.

Позивач, вважаючи, що він має право на отримання компенсації за втрату доходу у зв'язку з порушенням відповідачем строку його виплати і що сума такої компенсації має становити 911329,92 грн., звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, але розмір такої компенсації становить 65 359,54 грн., а не 911329,92 грн., як він просить у своєму позові.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ), Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427 (далі - Положення № 1427), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159 (далі - Порядок № 159).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст.ст. 1, 2, 3, 4 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу.

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період почи-наючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одер-жують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (гро-шове забезпечення).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утри-мання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інф-ляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Пунктом 2 постанови КМУ від 21.02.2001 р. № 159 установлено, що відповідно до Положення № 1427, проводиться компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 01.01.1998 по 31.12.2000, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

У п. 2 Порядку № 159 закріплено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 (абз. 1). Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів спо-живчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (абз. 2). Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку (абз. 3).

Таким чином, викладені правові норми не встановлюють першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставлять у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому, правове значення для вирішення питання щодо наявності в особи права на отримання вказаної компенсаційної виплати має те, чи був виплачений нарахований їй дохід, зокрема визначений судовим рішенням, з порушенням строків.

Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов'язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, незалежно від попереднього нарахування сум.

Аналогічний правовий підхід викладено в постанові Верховного Суду України від 11.07.2017 р. № 2а-1102/09/2670.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що заробітна плата позивача за період з 15.01.2010 р. по 08.11.2011 р. в сумі 38600,31 грн. фактично виплачена йому 29.04.2016 р., що зумовлює виникнення у відповідача обов'язку з нарахування та виплати позивачу за період з 15.01.2010 р. по 29.04.2016 р. компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15.01.2011 р. по 08.11.2011 р.

Разом з тим, у своєму адміністративному позові ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 911 329,92 грн., тобто в чітко визначеній сумі.

Однак, враховуючи вищевикладене, такі позовні вимоги на стадії виниклих між сторонами правовідносин видаються передчасними, оскільки відповідачем ще не було реалізовано його дискреційних повноважень щодо здійснення нарахування позивачу відповідної суми компенсації і в даному випадку стягнення на користь позивача конкретної суми коштів не відповідатиме завданням адміністративного судочинства, регламентованим статтею 2 КАС України.

Водночас, для повного і всебічного захисту порушеного права позивача на отримання вказаної компенсації, встановивши бездіяльність відповідача щодо нездійснення її нарахування і виплати, апеляційний суд, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх частково шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_2 за період з 15.01.2010 р. по 29.04.2016 р. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15.01.2011 р. по 08.11.2011 р. та зобовязання його нарахувати і виплатити позивачу зазначену компенсацію.

При цьому, доводи апелянта - позивача про те, що сума компенсації, на яку він має право становить 911 329,92 грн., наразі є передчасними з підстав, зазначених вище.

У контексті перевірки вказаних доводів апеляційної скарги позивача колегія суддів також зазначає, що Законом № 2050-ІІІ, на підставі якого позивач звернувся до суду за захистом своїх прав у межах даного адміністративного позову, не регламентовано обов'язку суду вираховувати суму зазначеної компенсаційної виплати при вирішенні таких спорів, а навпаки - нарахування та здійснення відповідних виплат віднесено до компетенції та обов'язків роботодавця, тобто відповідача.

Доводи апелянта - відповідача про те, що сума грошового забезпечення позивача не є об'єктом компенсації, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і за своїм змістом та суттю порушують право позивача на мирне володіння майном

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги та враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 08.11.2005 р. по справі «Кечко проти України», відповідно до якої органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх обов'язків.

Водночас, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Посилання апелянта - відповідача на те, що він утримується за рахунок Державного бюджету України, а тому стягнення не може бути здійснено за рахунок його коштів, судова колегія вважає безпідставними, оскільки з наведених вище норм законодавства вбачається, що обов'язок виплати компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати покладено саме на роботодавця, незалежно від джерел фінансування його діяльності.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційних скарг позивача та відповідача, перевіривши рішення суду в межах їх доводів та вимог, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Відповідно до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне, апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити частково, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного територіального управління юстиції у м. Києві - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо невиплати ОСОБА_2 за період з 15.01.2010 р. по 29.04.2016 р. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15.01.2011 р. по 08.11.2011 р.

Зобов'язати Головне територіальне управління юстиції у м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за період з 15.01.2010 р. по 29.04.2016 р. компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 15.01.2011 р. по 08.11.2011 р.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 03 березня 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.