Справа № 520/13015/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 520/13015/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року, ухвалену у відкритому судовому засіданні о 10:53 год. в м. Одесі, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції України лейтенанта поліції Федорович Поліни Сергіївни, третя особа - управління патрульної поліції у м. Одесі Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову серія АР №616740 від 23.10.2017 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити справу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, оскільки йому не було роз`яснено його права та обов`язки, а також інспектор не врахував малозначність правопорушення.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа в порушення вимог Роздділу III «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, не повідомила апелянта про права, передбачені ст. 268 КУпАП, чим позбавила права на захист своїх прав і свобод незалежним і безстороннім судом, гарантованого ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, в порушення вимог ст.280 КУпАП інспектор Федорович П.С. не прийняла до уваги пояснення, з яких вбачається, що він вчинив малозначне правопорушення; що є обставини, які пом'якшують відповідальність; що визнав свою вину та надав пояснення щодо невмисного вчинення адміністративного правопорушення; що раніше до адміністративної відповідальності не притягувався; що інспектор Федорович П.С. могла попередити це малозначне правопорушення, але не стала цього робити та вирішила допустити правопорушення з метою його подальшого «викриття».

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, виявили бажання розглядати справу в письмовому провадженні. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 листопада 2017 року інспектором 1-ї роти 4-го батальйону Управління патрульної поліції у м. Одесі лейтенантом поліції Федорович П.С. було винесено постанову Серії АР № 616740 у справі про адміністративне правопорушення, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 225 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що порушення п. 8.4 ПДР України та вчинення правопорушення передбаченого ст. 122 ч. 1 КУпАП, ОСОБА_1, 23.10. 2017 року мало місце, та за таких обставин суд вважав за необхідне відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з п. 1.1.Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух»встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9.Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожній знак 4.4 «Рух прямо або праворуч» відноситься до наказових знаків, вимоги яких є обов'язковими.

Розділом 33 «ДОРОЖНІ ЗНАКИ" Правил дорожнього руху нормовано вимоги такого наказового знаку, як 4.4 "Рух прямо або праворуч", який дозволяє рух прямо або праворуч.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до постанови серія АР №616740 від 23.10.2017 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, позивач ОСОБА_1, керуючи автомобілемPassatНОМЕР_1 близько о 10:40 год. рухаючись в м. Одесі по вул. Ак. Корольова, 5 здійснив проїзд під знак 4.4. в напрямку на ліво, чим порушив п. 8.4 ПДР України.

Зазначене правопорушення, зафіксовано на відеозаписі, наданому представником третьої особи до заперечень, а саме здійснення повороту ліворуч всупереч вимогам дорожнього знаку 4.4 «Рух прямо або праворуч».

Окрім того, сам факт правопорушення визнається позивачем у позовній заяві, однак позивач вважає, що інспектор не повинна була застосовувати до нього накладення штрафу, а застосувати попередження, оскільки вчинене правопорушення відноситься до малозначних правопорушень.

До суду апеляційної інстанції 26.02.2018 року апелянтом надано фото, роздруковане за допомогою комп'ютерної техніки, та зазначає, що знак 4.4 Правил дорожнього руху, який він порушив у жовтні 2017 року, відсутній, просив врахувати цей факт судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи апелянта, оскільки це фото не було предметом дослідження судом першої інстанції, заперечень про те, що в момент скоєння правопорушення позивачем, дорожній знак був відсутній ОСОБА_3 не заявляв.

Статтею 33 КУпАП передбачено, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідності до ст. 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

При цьому, у законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку саме орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, розглядає питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб. Тобто, виходячи з приписів наведених норм, вирішення питання щодо звільнення порушника від адміністративної відповідальності, в даному випадку, належить безпосередньо до органів Національної поліції.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом не надано доказів того, що відповідач приймаючи постанову про притягнення позивача до відповідальності діяв не у спосіб, визначений законом, порушення прав позивача не встановлено.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності є правомірним.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Київського районного суду м. Одеси ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 272, ст. ст. 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2017 року - залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Шевчук О.А.
Судді Зуєва Л.Є. Федусик А. Г.