Справа № 334/4018/17
Суддя: Ісаков Д. О.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 26.02.2018
Справа № 334/4018/17
Провадження № 2-а/334/73/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2017 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Ісакова Д.О.

при секретарі Гопка Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дії відповідача та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку йому пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії, а також зобов'язання відповідача здійснити з 23.05.2017 року перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

У позовній заяві позивачем зазначено, що він з 22.08.2001 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Дніпровському (Ленінському) районі м. Запоріжжя, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

23.05.2017 року позивач звернувся до Відповідача з заявою, в якій просив повідомити, який буде застосовано показник середньої заробітної плати при розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також призначити мені пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст.. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Але відповідач листом від 31.05.2017 року №98/Б-9 повідомив, що відсутні законні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки в даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення.

Такі дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя позивач вважає протиправними, тому він змушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

У судове засідання позивач не зявився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. На своїх позовних вимогах він наполягає, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та матеріалів, які надані до позову.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений своєчасно, надав відзив на позов, відповідно до якого вказав, що дійсно, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м.

Запоріжжя з 22.08.2001 року, отримуючи пенсію за вислугу років. ОСОБА_2 до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Згідно з абзацом 2 п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

ОСОБА_2 до пункту 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

У зв'язку з досягненням пенсійного віку ОСОБА_1 звернувся до управління з особистою заявою з питанням перерахунку пенсії з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Згідно пункту 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній з 01.10.2011 року) переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. Оскільки проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення пенсії, тому при перерахунку пенсії застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час попереднього перерахунку попереднього виду пенсії. Оскільки позивачу з 22.08.2001 року була призначена пенсія за вислугу років, тому при перерахунку пенсії з вислуги років на пенсію за віком застосовується показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Виходячи з вищенаведеного, представник відповідача вважає, що законних підстав для перерахунку позивачу пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (23.05.2017 року), немає, тому у позові позивачу слід відмовити.

Суд, оцінивши надані докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Доведено, що позивач ОСОБА_1 з 22.08.2001 року перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, отримуючи пенсію за вислугу років, призначену відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

23.05.2017 року позивач звернулась до Відповідача з заявою, в якій просив повідомити, який буде застосовано показник середньої заробітної плати при розрахунку заробітку для обчислення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також просив призначити пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком. ОСОБА_2 листом від 31.05.2017 року №98/Б-9 повідомив, що відсутні законні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, оскільки в даному випадку проводиться перерахунок на інший вид пенсії, а не первинне призначення.

ОСОБА_2 до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

ОСОБА_2 до п. «е» ч. 1ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на

пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

ОСОБА_2 до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь- які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

ОСОБА_2 до ч.3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Зазначена позиція кореспондується з позицією Верховного суду України, передбаченій у постанові від 31.03.2015 року.

В даному випадку підставою для відмови позивачу у проведенні перерахунку розміру пенсії були висновки пенсійного органу щодо наявності в даному випадку факту переходу ОСОБА_1 на інший вид пенсії, а не первинне її призначення.

Між тим, ОСОБА_1 з 22.08.2001 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «е» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В подальшому, у зв'язку з тим, що у позивача виникло право на пенсію за віком він звернулась до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя з заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, виходячи з того, що у 2001 році ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, то відповідно звернення 23.05.2017 року з заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є таким, що було здійснено вперше та не може розцінюватись як переведення з одного виду пенсії на інший.

Таким чином, з огляду на викладені приписи чинного законодавства, розрахунок розміру пенсії позивачу має бути здійснений Відповідачем на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Це в свою чергу свідчить про безпідставність застосування Відповідачем положень ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Подібна правова позиція була висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалах від 10.12.2015 року

№К/800/33192/15 та Верховним Судом України у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-612а14.

ОСОБА_2 до ч. 1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду.

Згідно ч.2 ст.122 КАС України для звернення, до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

До Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя позивач звернувся із письмовою заявою 23.05.2017 року щодо нарахування та виплати йому пенсії відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Про неправомірні дії Відповідача він дізнався з листа від 31.05.2017 року за №98/Б-9.

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом звернувся 22.06.2017 року.

Таким чином, з урахуванням ч.2 ст.122 КАС України та того, що пенсійні виплати є щомісячними, перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" має бути здійснений з 23.05.2017 року.

ОСОБА_2 до положень ст. 19 Конституції України «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, як зазначається у цій статті, зобов'язані діяти тільки на підставі, в обсязі тау спосіб, які передбачені Конституцією та законами України, оскільки їх повноваження, функції, права і обов'язки підпорядковані, зрештою, служінню особі, суспільству і державі....Будь-які прогалини, колізії та інші недоліки в законах мають тлумачитися і використовуватися лише на користь особи».

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В Рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № N 8-рп/2005 визначено, що в Україні як соціальній, правовій державі політика спрямовується на створення умов, які забезпечують достатній життєвий рівень, вільний і всебічний розвиток людини як найвищої соціальної цінності, її життя і здоров'я, честь і гідність. Утвердження та дотримання закріплених у нормативно-правових актах соціальних стандартів є конституційним обов'язком держави. Діяльність її правотворчих і правозастосовчих органів має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Зазначені конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом статей 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Згідно із статтями 22 та 64 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Така позиція неодноразово зазначалось в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України (ухвали від 16.01.2016 року (справа К/800/32287/15), від 27.01.2016 року (справа К/800/23512/14), 28.01.2016 року (справа К/800/32220/15) та постановах Верховного Суду України від 10.12.2013р. (справа №21-348а13), від 17.12.2013р. (справа №21-445а13) та від 06.10.2015 року (справа№21-2432а15).

Право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 46 Конституції України це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, законами України «Про пенсійне забезпечення». Для окремих категорій громадян пенсійне забезпечення встановлюється іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей умов праці, характеру виконуваної роботи, її складності і значущості, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Крім того, вирішуючи питання про застосування норм цього Закону в часі, суд виходить з того, що згідно статті 22 Конституції України закріплені за нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесення змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ст. 6 КАС України надає право кожній особі звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

ОСОБА_2 до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пунктом 1 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За Конституцією України (ст.6) державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, а згідно Положення про Пенсійний фонд України - Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади. Відповідач є органом державної влади - суб'єктом владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у справі ОСОБА_3 Дайн проти Міністерства внутрішніх справ (YvonneVanDuyn v. Home Office 04.12.1974) висловив правову позицію, за якою принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, ця держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, обґрунтованими (легітимними) сподіваннями особи є очікування можливості ефективного здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі, якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями цих прав.

Згідно статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідач не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність захисту права

позивача щодо проведення перерахунку пенсії позивача із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії.

Отже, вимоги позивача в частині зобов'язання Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити йому з 23 травня 2017 року пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарних роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії є законними та обґрунтованими.

ОСОБА_2 до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_2 до ч. 1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства, судові витрати складаються, зокрема із судового збору. Таким чином позивач має право на відшкодування витрат зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 46, 58, 64 Конституції України, ст.ст. 2,9,132, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, , ч. 1 ст. 9, ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дії відповідача та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком.

Зобов'язати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя здійснити з 23.05.2017 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Ісаков Д. О.