Справа № 810/3188/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3188/17 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючий суддя Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним наказу,

В С Т А Н О В И Л А:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним наказ від 06.09.2017 №1599 «про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки»; визнання протиправними дій відповідача з проведення перевірки на підставі наказу від 06.09.2017 №1599 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просив суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт наголошує, що видання наказу та проведення перевірки позивача здійснено податковим органом у межах повноважень та відповідно до вимог податкового законодавства.

Крім того скаржником зазначено, що копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки направлено засобом поштового зв'язку на адресу позивача у день його видання. Підставою для проведення даної перевірки є пп.78.1.13 п.78.1 ст. 78 ПК України, а тому податковий орган мав право на проведення перевірки періоду, що вже перевірявся. Також зазначив, що право проведення даної перевірки підтверджується офіційним листом від Генеральної прокуратури України, а також отримання інформації, яка свідчить про здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації, що є підставою для проведення позапланової перевірки платника податків.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, представником позивача подано відзив на неї, зі змісту якого вбачається, що викладені в апеляційній скарзі доводи не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на нормах закону, а тому апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та інші наявні у справі докази, колегія суддів приходить до наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.09.2017 року заступником начальника ГУ ДФС у Київській області видано наказ №1599 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 тривалістю 5 робочих днів з 07 вересня 2017 р. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов'язаної з будівництвом та продажем об'єктів нерухомого майна, за період з 01.01.2014 по 31.12.2015.

В наказі вказано, що перевірка підлягає проведенню «на підставі вимог підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.13 пункту 78, статті 79 Податкового кодексу України». У цей же день податковим органом винесено повідомлення від 06.09.2017 №394/К/10-36-13-09 про проведення перевірки.

Позивач вважає, що наказ ГУ ДФС у Київській області №1599 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки» не відповідає вимогам чинного законодавства, є протиправним, у зв'язку із чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем був порушений порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, оскільки матеріали справи не містять документів про належне повідомлення позивача про проведення перевірки, а наказ керівника податкового органу не містить посилання на підставу, визначену податковим органом для перевірки.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із пунктом 78.4. статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин, вичерпний перелік яких визначено у п.78.1 ст.78 ПК України.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 та п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з п. 81.1, п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України, Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що перевірка позивача була проведена на підставі п.п. 78.1.13 п. 78, ст.. 79 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.п. 78.1.13 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у разі отримання інформації про ухилення податковим агентом від оподаткування виплаченої (нарахованої) найманим особам (у тому числі без документального оформлення) заробітної плати, пасивних доходів, додаткових благ, інших виплат та відшкодувань, що підлягають оподаткуванню, у тому числі внаслідок неукладення платником податків трудових договорів з найманими особами згідно із законом, а також здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали підставою для проведення такої перевірки.

Проте, згідно з п.п. 14.1.17 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова інформація розуміється у значенні, визначеному Законом України «Про інформацію».

Статтею 16 Закону України «Про інформацію» визначено, що податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому ПК України.

В своїй апеляційній скарзі Відповідач стверджує, що законодавством України розмежовано підстави для проведення документальних позапланових перевірок, а саме у разі отримання податкової інформації (на підставі пп. 78.1.1. п. 78.1. статті 78 ПКУ), та у разі отримання інформації, що свідчить про здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації (пп. 78.1.13 п. 78.1. ст. 78 ПКУ).

Таким чином, Відповідач стверджує, що він, як державний орган, який здійснює контроль за дотриманням податкового законодавства, може використовувати як податкову інформацію, так і просто інформацію для призначення та проведення документальних позапланових перевірок.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такими доводами податкового органу, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 71 ПКУ передбачено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функції.

Відповідно до положень п. 72.1 ст. 72 ПКУ «для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла:

- від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово - господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій;

- від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, зокрема інформація про об'єкти оподаткування, що надаються та/або реєструються такими органами. Зазначена інформація повинна містити, зокрема, вид, характеристики, індивідуальні ознаки об'єкта оподаткування (в разі наявності), за якими його можна ідентифікувати; про результати здійснення державного контролю за господарською діяльністю платника податків; що міститься у звітних документах (крім персоніфікованої статистичної інформації), які подаються платником податків органам виконавчої влади та/або органам місцевого самоврядування; про встановлені органами місцевого самоврядування ставки місцевих податків, зборів та надані такими органами податкові пільги; про дозволи, ліцензії, патенти, свідоцтва па право провадження окремих видів діяльності, яка повинна містити, зокрема: найменування платника податків, якому видані такі дозволи, ліцензії, патенти; податковий номер або реєстраційний номер облікової картки фізичної особи; вид дозвільного документа; вид діяльності, на провадження якої видано дозвільний документ; дату видачі дозвільного документа; строк дії дозвільного документа, інформацію про припинення (зупинення) дії дозвільного документа із зазначенням підстав такого припинення (зупинення); сплату належних платежів за видачу дозвільного документа; перелік місць провадження діяльності, на яку видано дозвільний документ; про експортні та імпортні операції платників податків;

- від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків;

- від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів; за наслідка./іи податкового контролю.

Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовуються інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства».

Аналізуючи інформацію з Акта від 22.09.2017р. № 717/10-36-13-09/НОМЕР_1 (далі - Акт), який був складений за результатами позапланової документальної перевірки на підставі оскаржуваного наказу, видно, що підставою для призначення перевірки став лист Генеральної прокуратури України від 11.08.2017 № 07/1/2-19378-17 з матеріалами кримінального провадження № 0000385 від 23.06.2017, тобто припущення прокурора.

Однак, на переконання колегії суддів, інформація, отримана з матеріалів кримінального провадження не може бути віднесена до податкової інформації і розцінюватись в адміністративному процесі як доказ допущених порушень податкового законодавств платником податків до її закріплення процесуальним шляхом. Таким закріпленням є лише вирок суду, що набрав законної сили, або ухвала слідчого судді.

Відповідно до статті 62 Конституції У країни «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

До прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», пунктом 78.1.11 Податкового кодексу України була передбачена така підстава для проведення документальної позапланової перевірки, як «отримання постанови органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора про призначення перевірки», однак з 01.01.2017 року така норма виключена з Податкового кодексу України, відповідно залишена лише така підстава для перевірки, як отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки, винесену ними відповідно до закону.

Враховуючи наведене, для призначення перевірки Генеральна прокуратура зобов'язана була звернутися до слідчого судді в рамках кримінального провадження № 0000385 від 23.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 212 КК України.

Кримінальний процесуальний кодекс не передбачає такої слідчої дії чи запобіжного заходу, як призначення документальної позапланової перевірки, а отже, на думку суду апеляційної інстанції, Генеральна прокуратура не мала повноважень, а ГУ ДФС - законних підстав для видання оскаржуваного наказу та призначення документальної позапланової перевірки.

Таким чином, лист Генеральної прокуратури України не може бути належною підставою для проведення перевірки платника податків з огляду на те, що такий лист не є податковою інформацією згідно приписів статті 72 ПК України.

Крім того, при дослідження наказу про проведення перевірки відповідачем не зазначено конкретну підставу для проведення перевірки, а здійснено посилання тільки на п.п.78.1.13 п.78.1 ст.78 ПК України.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що висновки Акту перевірки №650/10-36-14- 13/296300290 від 28.08.2017 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки TOB «Будрегіонінвест», не могли бути використані у якості такої інформації, оскільки відповідно до відомостей ЄДР ТОВ «Будрегіонінвест» припинено 08.06.2017 року.

Інформацією, яка була використана для призначення перевірки, стали також висновки Акта перевірки №650/10-36-14-13/296300290 від 28.08.2017 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Будрегіонінвест», яка проведена відносно вже припиненої юридичної особи (відповідно відомостей ЄДР ТОВ «Будрегіонінвест» припинено ще 08.06.2017 року), внаслідок чого такий акт також жодним чином не міг бути використаний у якості такої інформації.

Відповідно до п. 67.4 ст. 67 ПКУ та п. 11.24 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (даті - Порядок 1588), договори про спільну діяльність знімаються з обліку у контролюючих органах після їх припинення, розірвання, закінчення строку дії чи після досягнення мети, для якої вони були укладені, визнання їх недійсними у судовому порядку, а також у разі анулювання реєстрації платником податку на додану вартість за умови відсутності грошових зобов'язань і податкового боргу або після їх погашення (для договорів про спільну діяльність та договорів управління майном).

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно зі ст. 1132 ЦКУ за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно з пунктами 2 і 3 ст. 1141 ЦКУ договір простого товариства припиняється у разі оголошення учасника банкрутом, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників, а також смерті фізичної особи - учасника або ліквідації юридичної особи - учасника договору простого товариства, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників або заміщення учасника, який помер (ліквідованої юридичної особи), його спадкоємцями (правонаступниками).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що Акт №650/10-36-14-13/296300290 від 28.08.2017 року «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Будрегіонінвест» відповідальний за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність від 14.02.2012 року №1/2012 з ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. - 16.08.2017 р.» не може бути ні підставою для призначення перевірки, ні використаний під час такої перевірки, адже складений за результатами перевірки вже припинених суб'єктів господарювання та Договору про спільну діяльність, у зв'язку з чим є недопустимим доказом, внаслідок чого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 73 КАС України не береться судом до уваги.

Крім того, не погоджуючись з постановою суду в частині порушення порядку проведення документальної позапланової перевірки платника податків щодо невручення оскаржуваного наказу на перевірку ще до початку перевірки, Відповідач посилається на статтю 42 Податкового Кодексу України. Зокрема, відповідач не вважає порушенням прав платника податків взяти участь у перевірці та надати відповідна пояснення по суті перевірки, якщо наказ на перевірку надіслано за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такими доводами податкового органу, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, копію наказу ГУ ДФС у Київській області № 1599 ОСОБА_2 отримав 19.09.2017 року. Відповідно до Наказу № 1599 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1) з « 07» вересня 2017 року тривалістю 5 робочих днів.

20.09.2017 ОСОБА_2 було подано адміністративний позов про визнання протиправним та скасування наказу.

22.09.2017 ОСОБА_2 отримав поштою копію наказу ГУ ДФС у Київській області від 13.09.2017 року № 1657 «Про продовження строків проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_1), в якому було зазначено про продовження строків проведення перевірки з 14.09.2017 року тривалістю на 2 робочих дні.

Тобто, до отримання Позивачем наказу № 1599 від 06.09.2017 року вже 19.09.2017 перевірку було не лише почато, а вже і завершено, що на думку суду апеляційної інстанції є грубим порушенням норм Податкового кодексу України.

За правилами п. 79.2 ст. 79 ПКУ документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Як буквальне тлумачення аналізованої норми, так і системне тлумачення приписів ПК України виключають можливість проводити документальну позапланову невиїзну перевірку без надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, що мало місце в межах спірних правовідносин.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних, може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.01.2018 року у справі К/9901/898/18.

Крім того, відповідно до приписів п. 42.2 ст. 42 ПКУ документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Пунктом 78.4. визначена головна мета цієї норми - копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки має бути вручена до початку перевірки.

Таким чином, розпочавши перевірку до моменту вручення наказу та повідомлення про перевірку, порушено право платника податку, який відповідно до приписів п.п. 17.1.6. ПКУ має право бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення.

Однак це право позивача було порушено, оскільки не було отримане офіційне повідомлення до початку перевірки, що на думку суду є достатньою підставою для скасування оскаржуваного Наказу №1599.

Щодо посилань податкового органу на п. 79.2 ст. 79 ПКУ, тобто на відсутність вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки, суд звертає увагу на наступне.

Так, вказана норма встановлює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови вручення його копії та відповідного письмового повідомлення про неї платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 ПКУ, тобто - надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до абз. 2 п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки. Зазначений абзац не змінює регулювання, а уточнює дійсний зміст попередньої норми.

На переконання колегії суддів, тлумачення положень п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України щодо відсутності вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки до її початку, не відповідає меті перевірки, змісту прав платника податків, допускає можливість недосягнення перевіркою її мети, невиконання платником податків обов'язку надати посадовим (службовим) особам органів податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податковим органом порушено порядок проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що податковим органом неналежно, з порушенням вимог Податкового кодексу України, повідомлено позивача про проведення перевірки, а наказ керівника податкового органу не містить посилання на підставу, визначену податковим органом для перевірки.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач як підставу своїх правомірних дій, не знайшли свого обґрунтування в ході апеляційного розгляду справи та не підтверджуються матеріалами справи.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 316 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року - залишити без змін.

Повний текст постанови складено «26» лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Карпушова О.В.