Справа № 800/367/17
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2018 Київ П/9901/20/18 800/367/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого судді Юрченко В.П.,
Суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С., Хохуляка В.В., Ханової Р.Ф.
секретар судового засідання - Титенко М.П.,
за участю:
представників позивача - ОСОБА_1 , А.М. Лосєва,
представника відповідача - І.Г. Русакової,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

07.09.2017 ОСОБА_2 звернувся до Вищого адміністративного суду України із вказаним позовом до Вищої ради правосуддя (далі ВРП/відповідач), у якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення від 30.03.2017 №648/0/15-14 «Про відмову у звільненні ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Полтавської області у відставку»; зобов`язати ВРП повторно розглянути його заяву про звільнення з посади судді у відставку.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що ВРП без дотримання положень Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», який був чинний на час призначення його на посаду судді (далі Указ № 584/95) прийняла спірне рішення, яким не врахувала періоду навчання у Всесоюзному юридичному заочному інституті до загального стажу судді. У зв`язку із чим, безпідставно зазначила, що загальний стаж роботи становить 19 років 5 місяців, що не дає право на відставку. Також стверджує, що надстрокова військова служба без будь-яких винятків, має зараховуватись до стажу роботи за спеціальністю, тобто і до стажу роботи судді.
Позивач вважає, що оскаржуване рішення прийнято необґрунтовано, з порушенням принципу справедливості, розсудливості і рівності перед законом.
04.10.2017 провадження за вказаним позовом ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито.
02.01.2018 дана адміністративна справа передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі пункту 5 частини першої Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.
Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями Касаційного адміністративного суду справа №800/367/17 розподілена судді Юрченко В.П. Номер провадження П/9901/20/18.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 09.01.2018 прийнято справу за позовом ОСОБА_2 до розгляду та призначено її до розгляду в судове засідання на 25.01.2018 о 10:00 год.
У судовому засіданні 25.01.2018 оголошено перерву до 21.02.2018 на 10:00 год.
У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.
Представник ВРП у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням (а.с.33-36) та відзиву (а.с.69-72), які містяться в матеріалах справи, де зазначила, що ВРП, ухвалюючи спірне рішення не допустила порушень норм законодавства, які діяли на час призначення позивача на посаду судді, а також норм чинного законодавства України, які не містять правових підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді у зв`язку із звільненням у відставку періоду навчання ОСОБА_2 у Всесоюзному юридичному заочному інституті, м. Москва. Отже, ВРП встановила, що на момент розгляду заяви, позивач мав лише 17 років 4 місяці стажу роботи на посаді судді, та з урахуванням періоду (2 роки 1 місяць) проходження строкової військової служби з Збройних Силах СРСР 19 років 5 місяців. Також зазначає, що позовна вимога ОСОБА_2 про зобов`язання ВРП повторно розглянути його заяву про звільнення з посади судді у відставку суперечить Конституції України та Закону України «Про Вищу раду правосуддя». Відтак вважає, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Примірник відзиву відповідача, представник позивача ОСОБА_1 отримав 25.01.2018, про що свідчить його підпис (а.с.69 із зворотом).
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що у відзиві представника відповідача на позов були повторені мотиви оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень, без наведення мотивів застосування законодавства та без посилання на відповідні докази, що на його думку, не може свідчити про наявність заперечень відповідача. Також відповідачем у спірному рішенні не наведено належних мотивів щодо невключення до стажу роботи позивача на посаді судді: навчання у вищому навчальному закладі з 1979 року по 1984 рік, як це передбачено Указом № 584/95; іншої військової служби в період з 1972 року по 1996 рік. Зрештою вважає, що відмова ВРП у задоволенні заяви ОСОБА_2 із вказаних мотивів свідчить про вибірковість, дискримінаційний підхід та порушення принципу рівності, оскільки в інших ситуаціях Вища рада юстиції, правонаступником якої є відповідач (рішення від 21.04.2016 №873/0/15-16) зараховує іншому судді строк військової служби до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання. При цьому вказує, що необхідність врахування строку військової служби до стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання неодноразово зазначав суд під час вирішення аналогічних спорів (зокрема постанови Верховного Суду України від 11.12.2007 №07/157, від 05.02.2008 №08/03). Також зауважує, про помилковість доводів представника відповідача щодо неможливості ВРП повторно розглянути заяву позивача, так як в разі визнання її рішення незаконним, вона зобов`язана вжити заходів, які спрямовані на поновлення таких порушених прав.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення позивача і представників відповідача, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 , 1952 року народження, з жовтня 1999 року працював суддею Господарського суду Полтавської області. Верховною Радою України 24.06.2004 обраний суддею безстроково.
23.02.2017 до ВРП надійшла заява ОСОБА_2 від 20.02.2017 про звільнення з посади судді у відставку з доданими до неї документами (а.с.38). Згідно довідки, підписаної Начальником відділу управління персоналом Господарського суду Полтавської області, - стаж роботи Іваницького на посаді судді з урахуванням періоду проходження військової служби 43 роки 6 місяців.
Згідно із частиною четвертою статті 126 Конституції України в Україні підставою для звільнення судді, серед іншого, є подання заяви про відставку.
За правилами частині першої статті 116 Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 - суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
У відповідності до положень статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, серед іншого, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу між членами Вищої ради юстиції від 23.02.2017, заява позивача та матеріали передані члену ВРП Беляневичу В.Е, згідно висновку якого запропоновано Раді прийняти рішення про відмову у задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Полтавської області (а.с.40-42). Підставами такого висновку встановлено факт відсутності у позивача двадцятирічного стажу роботи на посаді судді.
Рішенням ВРП від 30.03.2017 №648/0/15-17 ОСОБА_2 відмовлено у звільненні з посади судді у відставку(а.с.44-46). Результати голосування: «за» - 18, «проти» - 0, «не брали участь в голосуванні» - 0 (а.с.43 зі зворотом).
Мотивами прийняття даного рішення став встановлений ВРП факт відсутності необхідного 20-річного загального стажу роботи ОСОБА_2 на посаді судді, який дає йому право на відставку, оскільки було встановлено, що такий стаж становить лише 19 років 5 місяців, до якого був зарахований період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР, в/ч пп 95724 ГДР (ГСВГ), з квітня 1970 року по червень 1972 року, який складає 2 роки 1 місяць.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, Суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження відповідача стосовно ухвалення рішення щодо відмови у звільненні судді за загальними підставами (пункти 1 та 4 статті 126 Конституції України) не є дискреційними, а законодавчо встановленою виключною компетенцією його, як уповноваженого органу, постійно діючого у вітчизняній системі судоустрою. При цьому наявність у судді необхідно стажу для можливості його звільнення у відставку може підтверджуватись належними даними, які, виходячи із часу призначення особи на посаду судді включали іншу трудову чи освітню діяльність.
Згідно довідки суду (а.с.39) стаж позивача складає:
04.1970-06.1972Строкова військова служба в ЗС СРСР, в/ч пп 95724, ГДР (ГСВГ);
06.1972-09.1972Курсант 341 шкоди прапорщиків, ГДР (ГСВГ);
09.1972-12.1975Інструктор по комсомольській роботі політичного відділу в/ч пп 95724, ГДР (ГСВГ);
12.1975-10.1977Секретар комітету ВЛКСМ в/ч пп 69772 ГДР (ГСВГ);
10.1977-12.1977Замісник командира мотострілкової роти (МСР) по політичній частині в/ч 52724, ДВО м. В`яземський Хабаровського краю;
12.1977-05.1978Секретар комітету ВЛКСМ в/ч пп 52724 ДВО м. В`яземський Хабаровського краю;
05.1978-04.1980Помічник начальника політичного відділу по комсомольській роботі в/ч 46102 ДВО м. Бікін Хабаровського краю; Замісник командира МСБ, ДВО м. Бікін Хабаровського краю;
04.1980-04.1984Замісник командира МСБ, ДВО м. Бікін Хабаровського краю;
04.1984-08.1984Згідно наказу МО СРСР відрядження в розпорядження ГК ГСВГ;
08.1984-05.1989Старший юрисконсульт Секретаріату Військової ради об`єднання в/ч пп 08608, ГДР (ГСВГ);
05.1989-04.1990Старший викладач-юристконсульт ПВЗРККУ, м. Полтави;
04.1990-07.1996Помічник начальника училища по правовій роботі-старший викладач ПВЗРККУ, м. Полтава
10.1999-07.2001- Суддя Арбітражного суду Полтавської області
07.2001- - Суддя Господарського суду Полтавської області
На момент звернення позивача до відповідача із заявою про звільнення з посади судді у відставку у лютому 2017 року спірні правовідносини регулювались Законом № 1402-VIII.
У відповідності до статті 137 Закону №1402-VIII, - до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцевих та Перехідних» положень Закону 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Оскільки позивач призначений на посаду судді в жовтні 1999 року, тому визначення його стажу має здійснюватись згідно із Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862).
Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862 кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинної в період чинності Закону №2862, далі - Постанова №865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Враховуючи наведені положення та відомості щодо трудового стажу позивача, Суд приходить до висновку, що до стажу роботи, що дає ОСОБА_2 право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання слід зарахувати період строкової військової служби в ЗС СРСР, в/ч пп 95724, ГДР (ГСВГ) з 04.1970-06.1972 та роботи на посадах судді з 10.1999 по 20.02.2017 в Арбітражному суді Полтавської області та в Господарському суді Полтавської області.
Час заочного навчання у Всесоюзному юридичному заочному інституті (м. Москва) вірно не був зарахований до вказаного стажу ВРП, так як це не передбачено наведеною Постановою №865, що спростовує доводи позивача.
Крім того, позивач обґрунтував позовні вимоги також з посиланням на приписи статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", якою передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.
Однак, даний Указ не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки був оприлюднений та відповідно набрав чинності лише 12.02.2010 (опублікований в Офіційному віснику України № 7 від 12.02.2010 (ст. 290) та на момент його оприлюднення стаття 1 втратила чинність згідно з Указом Президента України від 20.03.2008 N 248/2008.
На підставі приписів статті 4 Указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» № 503/97 10.06.1997, - нормативно-правові акти Верховної Ради України і Президента України набирають чинності через десять днів з дня їх офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня їх опублікування в офіційному друкованому виданні.
Щодо не зарахування до стажу позивача іншої військової служби з 06.1972 по 07.1996, слід зазначити наступне.
У відповідності до положень частини другої Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин; військова служба жінок за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу; військова служба за контрактом прапорщиків і мічманів; військова служба за контрактом курсантів (слухачів) військово-навчальних закладів і студентів військових кафедр (факультетів військової підготовки, відділень військової підготовки) вищих цивільних навчальних закладів; військова служба за контрактом офіцерського складу.
Таким чином, трудова діяльність позивача з 1972 по 1996 рік не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, так як в цей період він не проходив строкову військову службу.
Аналогічний висновок щодо застосування Постанови №865, викладений у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016, справа № 800/463/15.
На підставі аналізу наведених норм права в поєднанні із встановленими обставинами справи, Суд дійшов висновку, що відповідачем рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що свідчить про законність рішення від 30.03.2017 №648/0/15-14 «Про відмову у звільненні ОСОБА_2 з посади судді Господарського суду Полтавської області у відставку».
Посилання позивача на рішення Вищої ради юстиції від 21.04.2016 №873/0/15-16, яким судді ОСОБА_3 зараховано до стажу роботи на посаді судді період проходження надстрокової військової служби, як на доказ вибірковості, дискримінаційного підходу та порушення принципу рівності ВРП щодо позивача, є недоречними, тому що мотивами прийняття такого рішення зазначено необхідність виконання постанови Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2007 в адміністративній справі №2-а-517/07, яке набрало законної сили.
Також Суд не вбачає за можливе застосувати до даних правовідносин позиції Верховного Суду України, викладені в його рішеннях від 11.12.2007 №07/157, від 05.02.2008 №08/03, на які посилається позивач у відповіді на відзиві, оскільки предметом їх судового розгляду були не подібні як у даній справі правовідносини. Щодо постанови від 05.02.2008, то Верховний Суд України у цій справі надавав оцінку законності рішенню комісії Управління Пенсійного фонду України у Першотравневому районі м. Чернівці, яким було відмовлено у пільговому обчисленні періоду проходження особою строкової військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан для зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугою років у відповідності зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру». Аналогічний спір був предметом розгляду Верховним Судом України і у справі №07/157 від 11.12.2007, в якій також вирішувалось питання незаконної відмови Держаної Судової Адміністрації у призначенні особі щомісячного грошового утримання з розрахунку пільгового обчислення періоду проходження ним строкової військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан.
Підсумовуючи наведене, Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ВРП про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Керуючись статтями 193, 194, 242 244, 246, 250, 257, 266 Кoдексу адміністративнoгo судoчинства України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційну скаргу може бути подано протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасники справи:
ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Вища рада правосуддя, м. Київ, вул. Студентська 12-а, Єдиний державний реєстр підприємств і організацій України - 00013698.

Головуючий суддя В.П. Юрченко
Судді: І.А. Васильєва
С.С. Пасічник
В.В. Хохуляк
Р.Ф. Ханова

Повне судове рішення складено 26.02.2018