Справа № 826/2526/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2018 року № 826/2526/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 14.05.2014, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві (далі - ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС України у м. Києві, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 14.05.2014.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що висновки податкового органу щодо заниження податкових зобов'язань за податком на доходи фізичних осіб є протиправними, оскільки на його думку, відсутня база оподаткування. Позивач стверджує, що штрафні санкції та пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, що підлягає оподаткуванню, а тому у відповідача відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В ході розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, мотивуючи, що позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік та не задекларовано у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік щодо отримання додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором на загальну суму 332 179, 27 грн. та не сплачено (перераховано) до бюджету податок з доходів фізичних осіб з отриманого вказаного додаткового блага.

Відповідач зазначив в письмових запереченнях, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог п.п. д) п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України. Крім того зазначив, що оскільки банк повідомив про анулювання боргу платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення, це автоматично тягне нарахування податкових зобов'язань за податком на доходи фізичних осіб. З наведених підстав оскаржуване рішення представник відповідача вважає правомірним, в задоволенні позову просив відмовити повністю.

З урахуванням вимог частини шостої ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 13.07.2017), за згодою сторін суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій,

Розглянувши наявні документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В період з 21.03.2014 по 27.03.2014 посадовими особами ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну невиїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків за період 01.01.2011 по 31.12.2011.

За результатами проведення перевірки складено акт від 03.04.2014 №29/26-50-17-01/НОМЕР_1, яким зафіксовані порушення п.49.1, 49.2 ст. 49, п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України., в результаті чого встановлено заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 56 282,28 грн.

На підставі висновків, викладених у акті перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 14.05.2014, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 70 352, 85 (за основним платежем 56 282, 28 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 14 070, 57 грн.).

Позивач, вважаючи, що факти, викладені в акті перевірки, не відповідають дійсності, а податкове повідомлення-рішення прийняте з порушенням вимог податкового законодавства, є незаконним, звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення

Матеріали справи свідчать, що на підставі наказу №728 від 20.03.2014 виданого ДПІ у Голосіївському районі ГУУ ДФС у м. Києві, відповідно до вимог п.п. 78.1.1 п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, п.79.1 та п. 79.2 ст. 79 розділу ІІ Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку з питань з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період 01.01.2011 по 31.12.2011.

Так, в ході перевірки відповідачем встановлено, що фізичною особою ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2014 рік та не задекларовано у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2011 рік щодо отримання додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором на загальну суму 332 179, 27 грн. та не сплачено (перераховано) до бюджету податок з доходів фізичних осіб з отриманого вказаного додаткового блага, чим порушено п.п. 16.1.3, п. 16.1, п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.2.17 «д» 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010 із змінами та доповненнями

Надаючи правову оцінку наведеним доводам відповідача щодо прийняття податкового повідомлення - рішення №, суд виходив із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 31.03.2008.

В той час, згідно письмових заперечень що не заперечується сторонами, на запит податкового органу ПАТ «УкрСиббанк» №10-23/30681 від 19.08.2013 повідомило, що прийнято рішення про списання безнадійної простроченої заборгованості в розмірі 332 179, 27 грн. по клієнту банку ОСОБА_1. Також у вищевказаному листі ПАТ «УкрСиббанк» зазначено, що боржнику вручено повідомлення про анулювання (прощення) боргу.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно до п. 164.1 ст.164 Податкового кодексу України (далі в редакції, чинній на момент здійснення спірних правовідносин) базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення про анулювання боргу та включає суму анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано, такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З акту перевірки та заперечень представника відповідача вбачається, що саме вказаною нормою (абзац «д») п.п 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України) фактично обґрунтоване спірне податкове повідомлення-рішення про донарахування позивачу податкових зобов'язань.

Зі змісту вказаної норми Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок позивача як платника податку сплатити податок з доходів з фізичних осіб із отриманих доходів у вигляді анульованого (прощеного) кредитором боргу та обов'язок відобразити їх у річній податковій декларації виникає за сукупності таких умов: прощений борг повинен бути анульований кредитором до закінчення строку позовної давності; кредитор зобов'язаний повідомити платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу; кредитор зобов'язаний суму анульованого (прощеного) боргу включити до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощено).

Відповідно до п.п 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з п.п 14.1.47 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у той чи іншій формі.

Судом встановлено, що в результаті реалізації договірних правовідносин між ПАТ «Укрсиббанк» та позивачем, останнім було повернуто Банку суму більшу, ніж була отримана ним в якості кредиту, тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у той чи іншій формі, а тому у нього і відсутній об'єкт оподаткування в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими посилання відповідача на положення абз. д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України і не може їм суперечити.

Крім цього, відповідно до п.п.165.1.29 п.165.1 ст. 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми вбачається, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Одночасно, відповідно до положень абз. «д» п.п 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума боргу платника, анульованого кредитором до закінчення строку позовної давності, перебіг якого розпочинається за правилами цивільного законодавства після спливу строку на виконання зобов'язання.

Разом з тим, відповідачем не доведено належними доказами того, що припинення кредитного договору шляхом погашення позичальником кредитної заборгованості з одночасним анулюванням Банком оговореної іншої частини заборгованості відбулось після спливу позовної давності.

Окрім того, слід зазначити, що більша частина прощеної суми становить відсотки за користування кредитом в розмірі 332 179, 27 грн. Між тим, відсотки нараховані банком позичальнику за користування коштами є платою за надані послуги банку, сума нарахованих відсотків не отримується боржником в грошовій формі, а отже банк вправі, як стягувати їх, так і не стягувати, або змінити їх розмір аж до нульового значення. Відсотки за користування коштами банку, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню згідно з абзацом «д» п.п 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 16.09.2015 Верховного суду України. Так, касаційний суд погодився з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, вказавши, що прощена пеня не є його доходом та додатковим благом, оскільки нарахування пені є засобом забезпечення виконання договірних зобов'язань, проте сума нарахованої пені не отримується боржником в грошовій формі, а банк вправі як стягувати її, так і не стягувати. Пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні Податкового кодексу України, який підлягає оподаткуванню згідно з абзацом «д» п.п 164.2.17 п. 164.2 ст.164 ПК.

За таких обставин, суд вважає, що доводи податкового органу, які лягли в основу збільшення суми грошового зобов'язання за податком з доходів фізичних осіб позивачу є безпідставними.

У відповідності до ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення суб'єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішення, чим порушено законні інтереси позивача, які підлягають до судового захисту шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення рішення від 14.05.2014 №.

Відповідно, беручи до уваги положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивачів підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ними судові витрати.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, код РНОКПП НОМЕР_1) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14.05.2014 №.

Присудити на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, код РНОКПП НОМЕР_1) сплачений нею судовий збір у розмірі 703 (сімсот три) гривні 53 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 23, 0).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур