Справа № 553/3454/17
Суддя: Новак Ю. Д.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3454/17
Провадження № 2-а/553/62/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.02.2018м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого судді Новака Ю.Д.,

при секретарі - Каленіченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора першого батальйону першої роти в м.Бориспіль лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції в м.Бориспіль, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови у справах про адміністративні правопорушення серії ЕАА №234776 від 12.12.2017 року , -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора першого батальйону першої роти в м.Бориспіль лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції в м.Бориспіль, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови у справах про адміністративні правопорушення серії ЕАА №234776 від 12.12.2017 року, в якому просив визнати протиправними дії інспектора роти УПП в м. Бориспіль ДПП лейтенанта ОСОБА_2 про накладення на нього адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та скасувати постанову про накладення адмінстягнення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 надав письмові пояснення по справі та просив задовольнити його позов.

Представник відповідача та третьої особи направив до суду відзив на позовну заяву в якому просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд,вивчивши наявні докази в справі,викладені обставини в позовній заяві наданої позивачем, вивчивши заперечення відповідача, третьої особи по справі та диск з відеозаписом події, яка відбулася 12.12.2017 року наданого стороною відповідача, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 грудня 2017 року інспектором 1 бат. 1 роти УПП у м. Бориспіль лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії ЕАА №234776 від 12.12.2017 року відносно ОСОБА_1 щодо порушення водієм п.31.4.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 та останній скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КУпАП України.

З даною постановою позивач не погодився, оскільки вважає її не законною та не необгрунтованою, а тому оскаржив до суду.

Дана постанова складена за порушення правил дорожнього руху передбаченого п. 31.4.3, а саме з суті постанови: «Водій керував ТЗ з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору чим порушив п. 31.4.3 ПДР».

Як вбачається із матеріалів справи, інспектору патрульної поліції під час розгляду справи було повідомлено, що перед початком руху позивач перевірив справність зовнішніх освітлювальних приладів, тим паче при зупинці в м. Пирятин, Полтавської області транспортний засіб стояв з уввімкнутими фарами ближнього світла, всі освітлювальні прилади працювали. Зазначав, що можливо лампа вийшла з ладу під час руху по м. Бориспіль, Київської області оскільки дорожнє покриття по вулиці Київський Шлях в поганому стані, що могло призвести до струсу контактів або самої лампи, тощо. А те, що не працювала ліва фара не помітив, оскільки рухаючись по м. Бориспіль по вул. Київський Шлях працювало вуличне освітлення, вулиця по якій ОСОБА_1 керував добре освітлювалась, а тому зрозуміти, що недостатність освітлення дороги фарами чи помітити непрацюючу фару при доброму вуличному освітленні не було можливим.

Також позивач зазначає, що керував транспортним засобом з м. Полтава до м. Києва, з постійним увімкненим ближнім світлом фар, до моменту зупинки працівниками патрульної поліції в м. Бориспіль проїхав декілька стаціонарних постів патрульної поліції, крім того на вїзді до м. Бориспіль стояли три екіпажі патрульної поліції які його не зупиняли та виявили порушення передбачені п. 31.4.3 ПДР.

Крім того, під час перевірки, інспектором, відповідних документів на транспортний засіб, ОСОБА_1 разом зі своїм напарником намагався усунути несправність, була наявна запасна лама, запасні запобіжники.

Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 680 грн.

Після чого ОСОБА_1, разом з напарником, усунув несправність, яка виражалась у розєднанні контактів під час руху по пошкодженому асфальтному покритті в м. Бориспіль - розхиталось пластмасове кріплення контактів, що призвело до розмикання електричного ланцюга ближнього світла фари.

Таким чином, позивачем було виконано вимоги п. 31.5 Правил дорожнього руху України в якому зазначено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Згідно відзиву наданого суду з боку представника відповідача та третьої особи даний факт не заперечується.

Відповідно до ст. 9 Конституції України міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Приєднавшись до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р., Україна взяла на себе зобов'язання щодо імплементації цього документа в національне законодавство. Особливістю цієї Конвенції є встановлення механізму міжнародного контролю, найважливішим елементом якого є діяльність Європейського суду з прав людини.

Пункт перший ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В цьому контексті Європейський суд в п. 23, 25 рішення по справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 р. (заява № 63566/00) зазначив, що вказане положення конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень у світлі Конкретних обставин справи, зокрема якщо у позові йде посилання на специфічні, доречні та важливі аргументи.

Відповідно до ст.13 Конвенції, яка гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», заява № 72286/01, рішення від 28.03.2006 року).

Необхідно зазначити, що за змістом ст. 19 Конвенції Суд контролює дотримання державами-сторонами Конвенції взятих на себе зобовязань.

Згідно п. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Тому суб'єктивна думка, припущення відповідача щодо складення постанови про адміністративне стягнення не може бути достовірним та належним доказом, на якому ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, яке самостійно усунуте та не завдало небезпеки оточуючим.

Крім того, з самого відео яке міститься в доданому СД-диску до відзиву не видно самого факту вчинення правопорушення, тобто рух авто за участю позивача, що унеможливлює суд перевірити обставини викладені у відзиві.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення;

До того ж відповідно до положень ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною першою ст. 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно Конституції України ст. 19 Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому суд повинен трактувати усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи (допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обовязку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач. Єдиною умовою для цього є повідомлення позивачем мінімально достатньої інформації про такі рішення чи дії (Постанова Вищого адміністративного суду України від 13 вересня 2006 р. у справі № К- 7375/06// Єдиний державний реєстр судових рішень № - 263872).

На місці зупинки інспектор не надавав позивачу для ознайомлення фото або відео фіксацію правопорушення. Даний факт вбачається також і з диску який додано до відзиву.

В постанові про адміністративне стягнення обовязково зазначається: опис обставин, установлених під час розгляду справи; технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, які матеріали додаються.

Але постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №234776 у п. 9 не визначено що до постанови додається, яким чином зафіксоване правопорушення, на який технічний засіб здійснювалось фіксування правопорушення або іншими методами або засобами, тобто фактично фіксації правопорушення не здійснювалось, а відповідно, докази щодо скоєння правопорушення відсутні.

Такі дії інспектора суперечать КУпАП про обовязковість наявності доказів про скоєння адміністративного правопорушення, у разі відсутності будь-яких доказів про скоєння правопорушення говорить про відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та ін.

Інспектором не зібрано і не приєднано до постанови достатніх доказів на підтвердження порушення вказаних правил, окрім вказівки про це в відповідній постанові про адміністративне правопорушення.

Таким чином, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, визначених у статті 247 КУпАП.

Отже, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №234776 винесена 12 грудня 2017 року інспектором 1 бат. 1 роти УПП в м. Бориспіль лейтенантом поліції ОСОБА_2 є такою, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст.287, 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 19, 72,73, 205, 241, 242, 244, 245 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора першого батальйону першої роти в м.Бориспіль лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції в м.Бориспіль, Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій протиправними та скасування постанови у справах про адміністративні правопорушення серії ЕАА №234776 від 12.12.2017 року - задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАА №234776 винесену 12 грудня 2017 року інспектором першого батальйону першої роти УПП в м. Бориспіль ДПП лейтенантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 121 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_3