Справа № 265/5498/17
Суддя: Мельник І. Г.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/5498/17
Провадження №2-а/265/35/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І. Г.,

за участю секретаря Гусєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції в місті Маріуполі про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому вказав, що постановою інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Маріуполі Департаменту ОСОБА_2 патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 серії АР № 855868 його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. У постанові викладено, що водій автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_1, 19 липня 2017 року о 02:23 годині біля будинку 9/20 по вул. Азовстальській в Лівобережному районі м. Маріуполя, здійснив зупинку ближче 30 метрів від знаку 5.42 (місце зупинки трамвая), чим порушив п. 15.9 (Е) ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Із постановою не згоден і просить її скасувати, оскільки вважає її необґрунтованою і незаконною. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказав, що він дійсно керував автомобілем в зазначений час, однак вимоги п.15.9 Е ПДР України не порушував, оскільки його автомобіль зламався, та він зробив вимушену зупинку. Як передбачено п. 15.14 ПДР України він ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, та став робити все можливе, щоб перемістити автомобіль з місця, де зупинка заборонена. Після того, як його автомобіль завівся він, не вимикаючи аварійну світлову сигналізацію, продовжив рух. Після чого його було зупинено працівниками поліції. Поспілкувавшись з працівником поліції та прояснивши йому ситуацію він поїхав додому. Натомість, 09 серпня 2017 року поштою отримав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Вважає, що інспектор упереджено та не об'єктивно поставився до з'ясування обставин справи, незаконно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддав адміністративному стягненню. Справу було розглянуто без його участі, у зв'язку із чим він не зміг дати обґрунтовані та повні пояснення та представити докази його невинності, при складанні протоколу про адмінправопорушення. Під час винесення постанови не дотримано вимог ст. 245, 258, 268, 276, 278, 280, 283 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи, не було враховано данні про його особу, ступень провини, матеріальне становище, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність. Вважає постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції в м. Маріуполі в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, в якому просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги не визнає, вважає постанову законною та обґрунтованою.

Оскільки обидві сторони у справі надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та в судове засідання не з'явилися особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений КУпАП. Відповідно до вимог ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП та Інструкції з організації провадження та діловодства у справах про адміністративне порушення правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 жовтня 2003 року, № 1217, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2003 року за № 974/8295, є документом, що засвідчує факти неправомірних дій учасників дорожнього руху і є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність в тому числі за порушення правил зупинки та стоянки..

Згідно до п.15.9 Е ПДД України, зупинка забороняється ближче 30 метрів від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних засобів, а коли її немає ближче 30 метрів від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідальність за порушення даного пункту ПДР передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення серії АР № 855868 від 19 липня 2017 року, вказана постанова була винесена на виконання своїх владних повноважень інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Маріуполі Департаменту ОСОБА_2 патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, яка є уповноваженою посадовою особою органу внутрішніх справ.

Як зазначає позивач, його автомобіль зламався, він зробив вимушену зупинку ввімкнувши аварійну світлову сигналізацію, та діяв згідно вимог п. 15.14 ПДР України.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у протиправному посяганні на встановлені правила користування транспортним засобом в сфері дорожнього руху шляхом порушення вимог п. 15.9 Е ПДР України.

Крім цього, у відповідності до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, КАС України зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення у виді порушень пункту 15.9 Е Правил Дорожнього Руху України, зокрема, не представлено відео фіксації можливого порушення правил дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

В судове засідання відповідачем не були надані відеоматеріали, які підтверджують обставини виявленого правопорушення.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлені не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КУпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні. А відтак, оскільки позивач категорично заперечив факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивача у цьому адміністративному правопорушенні не надав, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Також суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З матеріалів справи вбачається, що постанову ОСОБА_1 отримав поштою 09 серпня 2017 року, тому суд вважає, що строки звернення до суду останнім пропущено не було.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що постанова про накладення адміністративного стягнення, винесена з порушенням вимог ст. 280 КУпАП, отже підлягає скасуванню, а адміністративна справа - закриттю на підставі ст. 247 ч.1 КУпАП за відсутності в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 9,72-77,94, 139, 205, 241-246, 250, 251, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції в місті Маріуполі про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серії АР №855868 від 19 липня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 гривень скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається до Донецького Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текс рішення складено 27 лютого 2018 року.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його оголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження оголошено, в порядку передбаченому ч.2 та ч.3. ст. 295 КАС України.

Суддя