Справа № 826/8134/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2018 року № 826/8134/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючої судді Вєкуа Н.Г., суддів Костенка Д.А., Шрамко Ю.Т., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомАдвоката Пеліхос Євгена Миколайовича
доДержавної служби фінансового моніторингу України
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

Адвокат Пеліхос Євген Миколайович (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби фінансового моніторингу України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій Державної служби фінансового моніторингу України з відмови у наданні відповіді на адвокатський запит адвоката Пеліхос Євгена Миколайовича від 26.02.2016 № 2602/1;

- зобов'язання Державної служби фінансового моніторингу України надати відповідь на адвокатський запит адвоката Пеліхос Євгена Миколайовича від 26.02.2016 № 2602/1, в якій надати інформацію про те, чи приймались Держфінмоніторингом чи її структурними підрозділами рішення про зупинення видаткових фінансових операцій за рахунками, відкритими на ім'я ОСОБА_2, а якщо приймались, надати по кожному факту зупинення видаткових фінансових операцій наступну інформацію: найменування банківської установи, номер та інші реквізити кожного рахунку, за яким відбувалося зупинення видаткових фінансових операцій; інформацію про залишки коштів на кожному рахунку, за яким відбувалося зупинення видаткових фінансових операцій, станом на момент такого зупинення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не обґрунтував відмову у наданні відповіді на адвокатський запит та вільно тлумачив положення законодавства, не довівши приналежності запитуваної інформації до таємної, тому такі дії відповідача на думку позивача є протиправними.

Відповідач у запереченнях на позовну заяву просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки вважає, що відмова у наданні відповіді на адвокатський запит відповідає вимогам чинного законодавства України, а дії відповідача не виходять за межі повноважень, встановлених чинним законодавством України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з припиненням повноважень судді Іщука І.О., в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

За результатом повторного автоматичного розподілу судових справ, для розгляду справи було визначено суддю Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.04.2017 суддею Вєкуа Н.Г. прийняти справу до свого провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні, яке відбулось 02.08.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити повністю, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав викладених у запереченнях.

Суд ухвалив перейти до письмового розгляду справи з урахуванням вимог частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

26 лютого 2016 року в межах надання правової допомоги ОСОБА_2 з метою захисту її прав та інтересів до Державної служби фінансового моніторингу України позивачем направлено адвокатський запит № 2602/1, в якому запитано інформацію про те, чи приймались відповідачем чи його структурними підрозділами рішення про зупинення видаткових фінансових операцій за рахунками, відкритими на ім'я ОСОБА_2, а якщо приймались, надати по кожному факту зупинення видаткових фінансових операцій; підстави для зупинення видаткових фінансових операцій; дату та час, коли відбулося зупинення видаткових фінансових операцій, станом на момент такого зупинення.

03 березня 2016 року відповідач листом № 923/0421-04 надав позивачу відповідь в якій відмовив у наданні запитуваної інформації на підставі того, що ця інформація відноситься до таємної.

Вважаючи таку відмову у наданні запитуваної інформації протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з частиною першою статті 1, пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 вказаного Закону суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Розпорядників інформації для цілей цього Закону визначено статтею 13 вказаного Закону і ними визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені частиною першою статті 6 цього Закону, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Згідно з частиною другою вказаної статті обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Водночас, таємна інформація - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю(ч. 1 ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» порядок доступу до таємної інформації регулюється цим Законом та спеціальними законами.

Так, Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено захист таємниці фінансового моніторингу, до якої п. 1 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону віднесено інформацію, отриману під час здійснення державного фінансового моніторингу спеціально уповноваженим органом, а саме інформація про фінансові операції та їх учасників, додаткова інформація, інша інформація, що може бути пов'язана з підозрою у легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванні тероризму чи фінансуванні розповсюдження зброї масового знищення та/або іншими незаконними фінансовими операціями.

При цьому, ст. 5 вказаного Закону система фінансового моніторингу складається з первинного та державного рівнів.

Суб'єктами первинного фінансового моніторингу є:

1) банки, страховики (перестраховики), страхові (перестрахові) брокери, кредитні спілки, ломбарди та інші фінансові установи;

2) платіжні організації, учасники чи члени платіжних систем;

3) товарні та інші біржі, що проводять фінансові операції з товарами;

4) професійні учасники фондового ринку (ринку цінних паперів);

5) оператори поштового зв'язку, інші установи, які проводять фінансові операції з переказу коштів;

6) філії або представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які надають фінансові послуги на території України;

7) спеціально визначені суб'єкти первинного фінансового моніторингу:

а) суб'єкти підприємницької діяльності, які надають посередницькі послуги під час здійснення операцій з купівлі-продажу нерухомого майна;

б) суб'єкти господарювання, які здійснюють торгівлю за готівку дорогоцінними металами і дорогоцінним камінням та виробами з них;

в) суб'єкти господарювання, які проводять лотереї та азартні ігри, у тому числі казино, електронне (віртуальне) казино;

г) нотаріуси, адвокати, адвокатські бюро та об'єднання, аудитори, аудиторські фірми, суб'єкти господарювання, що надають послуги з бухгалтерського обліку, суб'єкти господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових правовідносин);

8) інші юридичні особи, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але надають окремі фінансові послуги.

Суб'єктами державного фінансового моніторингу є Національний банк України, центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сфері запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, Міністерство юстиції України, центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сфері надання послуг поштового зв'язку, у сфері економічного розвитку, Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, спеціально уповноважений орган.

Спеціально уповноваженим органом, який здійснює функцію державного фінансового моніторингу є Державна служба фінансового моніторингу України.

Згідно з ч.ч. 12 та 13 ст. 12 вказаного Закону, спеціально уповноважений орган забезпечує захист та зберігання таємниці фінансового моніторингу. Спеціально уповноваженому органу заборонено розкривати та/або передавати будь-кому інформацію, що є таємницею фінансового моніторингу, крім випадків, передбачених статтями 17, 18, 20 і 23 цього Закону. У разі надходження запиту щодо такої інформації спеціально уповноважений орган повертає відповідній заінтересованій особі такий запит без розгляду, крім випадку, якщо запит надійшов у рамках перевірки раніше надісланих йому узагальнених та/або додаткових узагальнених матеріалів. За наявності у спеціально уповноваженому органі додаткової інформації, що стосується раніше надісланих правоохоронним органам узагальнених матеріалів, спеціально уповноважений орган може формувати та подавати відповідному правоохоронному органу додаткові узагальнені матеріали.

Розголошення у будь-який спосіб працівниками спеціально уповноваженого органу таємниці фінансового моніторингу тягне за собою відповідальність відповідно до закону або за рішенням суду.

Обов'язок дотримуватися таємниці фінансового моніторингу та не розголошувати факт подання інформації спеціально уповноваженому органу в установлених цим Законом випадках поширюється також на осіб, яким така інформація стала відома у зв'язку з їх професійною або службовою діяльністю.

Особи, винні у порушенні таємниці фінансового моніторингу та заборони інформувати про факт подання інформації спеціально уповноваженому органу, несуть відповідальність у порядку, встановленому законом.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» спеціально уповноважений орган у разі виникнення підозр може прийняти рішення про зупинення видаткових фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. У такому разі суб'єкт первинного фінансового моніторингу зобов'язаний в день отримання, але не пізніше 11 години наступного робочого дня після отримання відповідного рішення повідомити спеціально уповноваженому органу про залишок коштів на рахунку клієнта, фінансові операції (кошти) за яким були зупинені, та у разі зупинення фінансових операцій на транзитних рахунках суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум.

Водночас, абзацом дев'ятим частини п'ятої вказаної статті Закону виключно суб'єкту первинного фінансового моніторингу надано право за умови, якщо строк зупинення фінансових операцій перевищує 7 робочих днів, на запит клієнта повідомити про зупинення фінансової операції.

З огляду на викладене, наведеними вище нормами Закону визначено вичерпний перелік суб'єктів, яких Держфінмоніторинг України інформує про прийняте рішення, щодо зупинення видаткових операцій, а саме: суб'єктів первинного фінансового моніторингу та правоохоронні органи, уповноважені приймати рішення відповідно до Кримінально процесуального кодексу України. А тому Державна служба фінансового моніторингу України не наділена правом розкривати, крім зазначених вище випадків, інформацію про факт прийняття рішення про зупинення видаткових фінансових операцій та факт його подання до суб'єкта первинного фінансового моніторингу, оскільки інформація щодо зупинення фінансових операцій є таємницею фінансового моніторингу, тобто таємною інформацією в розумінні ст. 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Лише суб'єкту первинного фінансового моніторингу надано право за умови, що строк зупинення фінансових операцій перевищує 7 робочих днів, на запит клієнта повідомити лише про факт зупинення фінансової операції.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відмова Державної служби фінансового моніторингу України у наданні інформації на запит позивача, яка оформлена листом від 03.03.2016 № 923/0421-04, відповідає наведеним вище положенням Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ст. ст. 6, 72-77, 139, 143, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Головуючий суддя Н.Г. Вєкуа

Судді Д.А. Костенко

Ю.Т. Шрамко