Справа № 200/2092/18
Суддя: Женеску Е. В.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 200/2092/18
Провадження №2а/200/410/18
У Х В А Л А

про забезпечення позову

13 лютого 2017 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

08 лютого 2018 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення.

13 лютого 2018 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просив зупинити дію рішення Черкаської селищної ради № 02-20/ VII від 22.12.2017 року «Про добровільне обєднання територіальних громад».

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 11.08.2017 року за № 01 було схвалено проект рішення Черкаської селищної ради «Про добровільне обєднання територіальних громад», за яким територіальні громади селищ міського типу Черкаське та Гвардійське обєднуються в територіальну громаду з адміністративним центром у селищі міського типу Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області.

Після схвалення зазначеного рішення (п.2), Черкаською селищною радою було прийнято рішення № 02-20VII від 22.12.2017 року «Про добровільне обєднання територіальних громад», відповідно до п.1 якого, вирішено обєднатися територіальними громадами селищ міського типу Черкаське та Гвардійське в Черкаську територіальну громаду з адміністративним центром у селищі міського типу Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області.

Необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та/або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд приходить до наступного висновку.

Забезпечення адміністративного позову це процесуальна дія судді, спрямована на тимчасовий захист позивача в адміністративному процесі шляхом зупинення дії рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються, або забороною вчиняти певні дії.

За концепцією Кодексу адміністративного судочинства України, подання адміністративного позову або відкриття провадження в адміністративній справі саме по собі не зупиняє дії рішення суб'єкта владних повноважень. Зупинити дію цього рішення чи окремих його положень на час провадження в адміністративній справі може лише суд у порядку забезпечення адміністративного позову.

Інститут забезпечення адміністративного позову покликаний захистити позивача, чим і реалізується завдання адміністративного судочинства, яке полягає в захисті прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частинами першою та другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В розумінні наведеної норми закону, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції про захист прав людини та основоположних прав, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. (ст.. 13 Конвенції).

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом ОСОБА_2 Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов'язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов'язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв'язку з оскарженням адміністративного акту.

Верховним Судом України у постанові №21-295а14 від 20 січня 2015 року, зазначено, що зупинення дії нормативно-правового акта як один зі способів забезпечення позову не змінює обсягу прав і обовязків сторін у спорі, а лише як один із засобів судового захисту тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВСУ від 09.12.2014 (справа №21-421а14) в якій зазначено, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якою зупинено дію нормативно-правового акта, не скасовує його чинність, не змінює обсягу прав та обовязків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим актом заходів до вирішення спору по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

В зазначеній заяві про забезпечення адміністративного позову позивачем наведено відповідні обставини, які підтверджують існування ризику спричинення позивачу збитків до ухвалення рішення в справі, а також надано відповідні обґрунтування щодо очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Враховуючи наведене та наявні матеріали справи, в суду є достатньо правових підстав для вжиття заходів забезпечення такого позову, оскільки при розгляді справи по суті судом буде встановлюватись питання щодо наявності порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача.

Зважаючи на викладене в сукупності, суд приходить до висновку щодо задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 150, 151 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задовольнити.

Зупинити дію рішення Черкаської селищної ради № 02-20/VІІ від 22.12.2017 року «Про добровільне обєднання територіальних громад».

Ухвала суду є обов'язковою для виконання та її виконання здійснюється негайно.

Копію ухвали негайно надіслати до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, а саме: Черкаській селищній раді для виконання, а позивачу до відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення . Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень КАС України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску