Справа № 816/736/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

27.02.2018 Київ К/9901/10255/18 816/736/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В., Шипуліної Т.М., розглянув матеріали заяви Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Полтавське хлібоприймальне підприємство» до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області 13.12.2017 (згідно з відбитком календарного штемпелю поштового відправлення) подала до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 з підстав, передбачених пунктом 1 та пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Отже, з 15.12.2017 - дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припинили свою діяльність.

Згідно із Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який згідно з пунктом 1 розділу 6 «Прикінцеві положення» цього Закону набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Верховний Суд України передав заяву Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 29.01.2018 повідомив Державну податкову інспекцію у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області про встановлені цією ухвалою недоліки заяви про перегляд судового рішення та зобов'язання їх усунути протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

Державна податкова інспекція у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області усунула недоліки заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 та надала суду: платіжне доручення від 20.12.2017 № 529 про сплату судового збору в сумі 656 329,31 грн. та оригінал довіреності, виданої особі, якою підписана заява.

У заяві про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017 заявник посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції (Вищим адміністративним судом України) норм матеріального права: статей 1, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підпункту 14.1.26 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 138.2, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, підпункту 140.1.6 пункту 140.1 статті 140 Податкового кодексу України, в ухвалі, про перегляд якої поданої заяву, та в ухвалах від 02.02.2016 у справі № 816/3788/14 (К/800/15692/15), від 08.10.2015 у справі № 826/18507/13-а (К/800/30106/14).

Окрім того, заявник посилається на невідповідність ухвали, про перегляд якої подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі № 826/16369/13-А висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

Суд не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду, оскільки аналіз наведених судових рішень суду касаційної інстанції не дає підстав вважати, що ним було неоднаково застосовано норми матеріального права щодо подібних правовідносин, а також, що ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У справі, в якій подано заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції, орган доходів і зборів зменшив за спірним податковим повідомленням-рішенням платнику від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, оскільки за результатами перевірки дійшов висновку про порушення платником вимог підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, пункту 138.2, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України. Порушення цих норм матеріального права орган доходів і зборів мотивував тим, що платник завищив адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, зокрема витрати на страхування майна, внаслідок неправильного розрахунку відновлювальної вартості застрахованого майна, яка перевищує його балансову вартість, що обліковувалась у бухгалтерському обліку платника станом на момент укладення договорів добровільного страхування. При цьому орган доходів і зборів не заперечував саме право позивача на включення до складу адміністративних витрат витрати на страхування за договорами страхування.

У справі № 816/3788/14, в якій Вищий адміністративний суд України постановив ухвалу від 02.02.2016, збільшення органом доходів і зборів платнику грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування цього податку зумовлено зафіксованим за результатами перевірки платника порушенням останнім вимог пункту 135.1 статті 135, підпункту 135.5.4 пункту 135 статті 135, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 138.2, пункту 138.5, підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.1 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України. Порушення цих норм матеріального права орган доходів і зборів мотивував тим, що платник занизив доход, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, оскільки не включив до нього інший доход - суму безповоротної фінансової допомоги (кредиторської заборгованості платника за простим векселем, строк позовної давності за яким закінчився), а також завищив витрати операції діяльності на суму витрат за операціями з поставки підрядних робіт, реальність яких не підтверджена документально, та операціями з придбання послуг мобільного зв'язку без мети використання в господарській діяльності.

У справі № 826/18507/13-а, в якій Вищий адміністративний суд України постановив ухвалу від 08.10.2015, збільшення органом доходів і зборів платнику грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств зумовлено зафіксованим за результатами перевірки платника порушенням останнім вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України. Порушення цієї норми матеріального права орган доходів і зборів мотивував тим, що платник завищив витрати операції діяльності на суму витрат за операціями з поставки товарів, реальність яких не підтверджена документально.

У справі № 826/16369/13-а, в якій Верховний Суд України ухвалив постанову від 22.09.2015, предметом позову є вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про визначення платнику грошового зобов'язання з податку на додану вартість, зумовлене висновками органу доходів і зборів про порушення платником вимог пункту 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, якими передбачено порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість.

Отже, в ухвалі суду касаційної інстанції, про перегляд якої подано заяву, та в ухвалах цього суду та постанові Верховного Суду України, на як і посилається заявник, мають місце різні правовідносини, до яких суди застосовували відповідні норми матеріального права.

Наведене виключає підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити Державній податковій інспекції у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області в допуску справи до провадження для перегляду Верховним Судом ухвали Вищого адміністративного суду України від 21.11.2017.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді

Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна