Справа № 823/1478/17
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1478/17 Суддя (судді) першої інстанції: О.А. Рідзель
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Беспалова О.О. Губської Л.В. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, в якому просив встановити відсутність компетенції (повноважень) відповідача відкривати виконавчі провадження з виконання постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, які не набрали законної сили та не отримали статусу виконавчого документа.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули.

01 березня 2018 року до Київського апеляційного адміністративного суду засобами електронного зв'язку, представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7 було направлено клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю вчасно прибути в судове засідання або відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що вказане клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 287 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2017р.), визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 287 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Таким чином, відкладення розгляду даної справи може призвести до затягування строків її розгляду, та, як наслідок, вчинення таких дій - порушення судом норм процесуального права.

Крім цього, згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, службовою особою УПП у м. Одесі було прийнято постанову серії БР № 662448 від 10.07.2017р. про накладення на ОСОБА_6 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі.

Вказаною постановою, за порушення позивачем положень ст. 132-1 КУпАП до нього застосовано штраф в розмірі 510,00 грн.

Зазначеною постановою позивачеві роз'яснено ч. 1 ст. 307 КУпАП, якою визначено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. А також ч. 2 ст. 308 КУпАП, за якою, в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: - подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; - витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

04.09.2017р. до Христинівського районного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області надійшли матеріали про порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху для вжиття передбачених законом заходів.

Розглянувши вищевказані матеріали, начальником Христинівського районного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області 05.09.2017р. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54521173, якою до позивача застосовано штраф в розмірі 1020,00 грн. за невиконання постанови серії БР № 662448 від 10.07.2017р. в добровільному порядку.

Вважаючи, що в діях начальника Христинівського районного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області відсутня компетенція (повноваження) для прийнятті відповідної постанови, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VІІІ, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Так, у відповідності до ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб'єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 307 КУпАП визначено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п'ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом (ст. 308 КУпАП).

Системний аналіз вказаних положень, дає підстави колегії суддів дійти висновку, що передумовою для державного виконавця розпочати примусове виконання рішення є відповідна заява стягувача з доданим до неї виконавчим документом, з відміткою про набрання останнім законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2017р. до Христинівського районного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області від начальника ВАП УПП у м. Одесі надійшли матеріали про порушення ОСОБА_6 правил дорожнього руху для вжиття передбачених законом заходів до яких була додана постанова уповноваженої особи УПП у м. Одесі серії БР № 662448 від 10.07.2017р. про накладення на позивача адміністративного стягнення у справі по адміністративне правопорушення, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичному режимі, з відміткою про набрання нею законної сили 20.07.2017р.

В даному випадку, оскільки постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення повністю відповідала вимогам, що пред'являються до виконавчого документа, в зв'язку з чим та з урахуванням ст. 3 Закону № 1404-VIII, начальником Христинівського районного ВДВС ГТУЮ у Черкаській області було прийнято рішення в межах своїх повноважень про відкриття вищевказаного виконавчого провадження. Постанова набрала чинності 20.07.2017р. про що свідчить відповідна відмітка на вказаній постанові.

Щодо доводів апелянта про те, що постанова серії БР № 662448 від 10.07.2017р. про накладення на нього адміністративного стягнення на час виникнення спірних правовідносин не набрала законної сили, у зв'язку з її оскарженням, про що позивач інформував Христинівський районний ВДВС ГТУЮ у Черкаській області, колегія суддів виходить з наступного.

Так, 15.09.2017р. позивач через свого представника звернувся до відділу ДВС з заявою про закриття виконавчого провадження № 54621173, що підтверджується копією квитанції Укрпошти про надіслання цінного листа. Вказаною заявою ОСОБА_6 просив закрити виконавче провадження № 54621173 через факт оскарження постанови від 10.07.2017р. до вищестоящого органу Центрального органу Управління Поліції, при цьому не надаючи відповідного рішення суб'єкта владних повноважень.

Оскільки, у вказаній заяві позивач просив вирішити питання про закриття вже відкритого виконавчого провадження (з формальних підстав), а не вирішити питання правомірності відкриття виконавчого провадження, що фактично є предметом даного позову, посилання апелянта на вказану заяву є безпідставними, що також вірно враховано судом першої інстанції.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6, звертаючись до суду з вказаним позовом, просив встановити відсутність компетенції (повноважень) Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

З даного приводу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, компетенція - це сукупність юридично установлених повноважень, прав і обов'язків конкретного органа чи посадової особи та визначає його місце в системі державних органів. Юридичний зміст поняття «компетенція» включає в себе такі елементи: предмети підпорядкування (коло об'єктів, явищ, дій, на які розповсюджуються повноваження); права і обов'язки, повноваження органа чи особи: відповідальність; відповідність поставленим цілям, задачам і функціям.

Так, завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Спори, визначені у п. 3 ч. 1 ст. 17 КАС України, можуть виникати внаслідок різного тлумачення суб'єктами владних повноважень законодавства щодо їхньої компетенції на вирішення певних питань у сфері управління. Також, спори з приводу компетенції виникають у разі виявлення привласнення повноважень іншого суб'єкта владних повноважень або перевищення власних повноважень.

Під компетенційними спорами розуміються спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління (публічної адміністрації), у тому числі делегованих повноважень. Особливістю таких спорів є те, що сторонами у них - як позивачем, так і відповідачем - є суб'єкти владних повноважень.

Компетенцію органу чи посадової особи становлять їхні повноваження, визначені законом. Внаслідок різного тлумачення законодавства компетенція суб'єктів владних повноважень нерідко може перетинатися, внаслідок чого може виникнути компетенційний спір. Крім того, виникнення компетенційного спору може бути результатом зловживань, що виявляються у формі привласнення повноважень або перевищення власних повноважень.

Завдання суду у компетенційних спорах - з урахуванням загального завдання адміністративного судочинства розв'язати законодавчі колізії, що обумовили виникнення спору, а також усунути наслідки дублювання повноважень чи зловживання ними.

З огляду на вищевикладене, вбачається, що позивачем у компетенційних спорах повинен бути суб'єкт владних повноважень, якщо він вважає, що інший суб'єкт владних повноважень - відповідач - своїм рішенням або діями втрутився у його компетенцію або у випадку, коли прийняття такого рішення чи вчинення дій є його прерогативою.

При цьому, адміністративний позов, згідно п. 5 ч. 1 ст. 5 КАС України, може містити вимогу про відсутність компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень, проте, відповідно до вищезазначеного, такі вимоги можуть мати місце лише у спорі між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Враховуючи те, що позивач у даних правовідносинах не здійснює жодних управлінських функцій та не є суб'єктом владних повноважень, в розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про встановлення відсутності компетенції суб'єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не відповідають завданням КАС України, оскільки юрисдикція адміністративних судів з розгляду вказаних вимог, встановлена ст. 19 КАС України, на даний спір не поширюється.

Таким чином, позовна вимога ОСОБА_6 про встановлення відсутності компетенції (повноважень) (повноважень) Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкривати виконавчі провадження з виконання постанов про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір щодо відсутності компетенції (повноважень) допускається виключно між суб'єктами владних повноважень.

Отже, в даному випадку позивач має право звернутись до суду з позовом про оскарження постанов про відкриття виконавчого провадження, а не встановлення відсутності компетенції що свідчить про обрання ним невірного способу захисту свого порушеного, на його думку, права.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вірним способом захисту такого права є оскарження позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови ОСОБА_6 в задоволенні його позову, оскільки позивач не є тим суб'єктом, який наділений правом звертатись до адміністративного суду з позовом про встановлення відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Беспалов О.О. Губська Л.В.

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Беспалов О.О.

Губська Л.В.