Справа № 815/5804/17
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/5804/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017р. ОСОБА_2 звернулася в суд із адміністративним позовом до ГУ Держгеокадастру в Одеській області, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення за №С-21151/0-10475/6-17 від 27.10.2017р. щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтованою площею 0,063га, яка розташована на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області (за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», діл.№13 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення;

- зобов'язати прийняти рішення в порядку встановленому ч.7 ст.118 ЗКУ щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 0,063га, яка розташована на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області (за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», діл.№13 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона є членом садового товариства «Автомобіліст» та має у користуванні земельну ділянку, площею 0,063га., що розташована на території зазначеного товариства.

У червні 2017р. та у вересні 2017р. ОСОБА_2 зверталась до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтовною площею 0,063га за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області (за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», ділянка №13 у порядку визначеним ст.118 ЗК України. Однак, своїми листами за №010780/0-6039/6-17 від 5.07.2017р. та за №С-21151/0-10475/6-17 від 27.10.2017р. ГУ Держгеокадастр відмовило ОСОБА_2 у наданні вказаного дозволу, посилаючись на те, що бажана до відведення земельна ділянка відсутня в переліку земельних ділянок, який формується щоквартально та оприлюднюється на офіційних веб-сайтах територіальних органах Держгеокадастру.

Позивачка вважаючи вказані рішення-відмови ГУ Держгеокадастру незаконними та таким, що порушують її права, звернувся в суд із відповідним позовом.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ Держгеокадастру в Одеській області №С-21151/0-10475/6-17 від 27.10.2017р. щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтованою площею 0,063га, яка розташована на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області(за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», діл. №13 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Зобов'язано ГУ Держгеокадастру в Одеській області прийняти рішення щодо надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 0,063га, яка розташована на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області (за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», діл. №13 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті та відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно дост.316КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмова ГУ Держгеокадастру щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_2 є незаконною та протиправною, оскільки нормами ЗК України чітко передбачено підстави відмови у відведенні вказаної земельної ділянки.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що із 29.05.2017р. ОСОБА_2 є членом садівничого товариства «Автомобіліст» Садового масиву «Бурдівський», про що свідчить членська книжка садовода за №5 від 29.05.2017р. (а.с.15) та користується відповідною земельною ділянкою.

У червні 2017р. ОСОБА_2 звернулась із клопотанням до ГУ Держгеокадастру в Одеській області про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтованою площею 0,063га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області (за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», діл.№13 (а.с.11).

Листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області «Про надання відповіді» за №С-10780/0-6039/6-17 від 5.07.2017р. відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.24-25).

Не погоджуючись із вказаною відповіддю, ОСОБА_2 звернулась із скаргою до Державної служби України з питань геодезії картографії та кадастру на рішення ГУ Держгеокадастру (а.с.37-30).

У серпні 2017р. Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, надано відповідь за №Ф-6759/0-0.13-3852/6-17 від 19.09.2017р., в якій роз'яснено, що ОСОБА_2 має право повторно звернутись до ГУ Держгеокадастру у порядку встановленому законодавством. Крім того, у вказаній відповіді Державна служба повідомила ОСОБА_2, що стосовно недотримання працівниками ГУ Держгеокадастру вимог ст.118 ЗК України при розгляді клопотання гр.ОСОБА_2 Державною службою з питань геодезії картографії та кадастру доручено ГУ Держгеокадастру вжити відповідних заходів реагування до відповідальних осіб (а.с.31).

У вересні 2017р. ОСОБА_2 повторно звернулась до ГУ Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтованою площею 0,063га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області (за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», діл. №13 (а.с.32).

Однак, листом ГУ Держгеокадастру в Одеській області «Про надання відповіді» за №С-21151/0-10475/6-17 від 27.10.2017р. відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.33).

Вважаючи дії та рішення ГУ Держгеокажастру протиправними та незаконними позивачка звернулася в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність дій та рішення ГУ Держгеокадастру в Одеській області, які позивачка просить визнати протиправними, судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.«б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до п.«в» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Приписами ч.6 ст.118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За правилами ч.7 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Аналізуючи вищезазначені норми законодавчих актів, апеляційний суд зазначає, що для отримання земельної ділянки безоплатно у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого компетентним органом приймається одне з відповідних рішень, а саме про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про надання мотивованої відмови у його наданні. При цьому, перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб'єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно - територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із клопотання представника ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення індивідуального садівництва, орієнтованою площею 0,063га, за рахунок земель сільськогосподарського призначення ОСОБА_2 разом із клопотанням було надано такі документи: копія паспорту громадянина України (а.с.12-13), копія ідентифікаційного номеру (а.с.14), графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с.16-17), копія членської книжки садового товариства (а.с.15), копія рішення Роздільнянського районного суду Одеської області у справі за №511/1392/16-ц (а.с.18-23), копія листа за №Ф-6759/0-0.13-3852/6-17 від 19.09.2017р. (а.с.31), копія довіреності НМО №482725 від 24.05.2017р. та паспорту представника (а.с.26, 39).

Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що у клопотанні ОСОБА_2 зазначено цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Також, до клопотання додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Як вбачається з рішення ГУ Держгеокадастру в Одеській області за №С-21151/0-10475/6-17 від 27.10.2017р. підставою для відмови ОСОБА_2 у задоволенні її клопотання про надання дозволу визначено те, що ГУ Держгеокадастру в Одеській області забезпечує підбір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність громадян у межах норм безоплатної приватизації та перелік таких земельних ділянок висвітлено на сайті ГУ Держгеокадастру у розділі перелік земельних ділянок для безоплатної передачі у власність, який постійно оновлюється. Враховуючи викладене та те, що бажана ділянка відсутня в наведеному переліку, ГУ Держгеокадастру відмовило у задоволенні клопотання ОСОБА_2

Аналізуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ГУ Держгеокадастру відмовило ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про надання дозволу за №С-21151/0-10475/6-17 від 27.10.2017р., з підстав, що не передбачені ЗК України.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_2 щодо зобов'язання прийняти рішення в порядку встановленому ч.7 ст.118 ЗКУ щодо надання їй відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, апеляційний суд зазначає наступне.

Приписами ч.2 ст.3 Конституції України встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права.

У відповідності до абз.5 п.5 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2010р. у справі за №1-9/2009, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи за №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження, це повноваження суб'єкта владних повноважень, закріплені у законодавстві, обирати у конкретній ситуації між альтернативами управлінськими рішеннями, кожне з яких є правомірним.

Проаналізувавши вищевказані приписи апеляційний суд вважає, що ГУ Держгеокадастру помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов: відповідності клопотання та доданих до неї документів вимогам законодавства, відповідач зобов'язаний до вчинення конкретних дій - розглянути клопотання позивача у порядку та строки визначені законом та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення із клопотанням про видачу дозволу, з урахуванням фактичних обставин, існує лише один правомірний варіант поведінки суб'єкта владних повноважень.

Апеляційний суд звертає увагу, що в ст.118 ЗК України чітко встановлено підстави для відмови у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час розгляду апеляційної скарги, ГУ Держгеокадастру ні у відповіді ОСОБА_2, ані у запереченнях на адміністративний позов, ані в апеляційній скарзі не зазначено жодної з підстав для відмови у видачі дозволу встановлених в ст.118 ЗК України.

У своєму рішенні Верховний Суд України у справі за №21-1465а15 від 16.09.2015р. вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи.

Засіб правового захисту, що передбачений зазначеною статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5.04.2005р.).

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків («Лелас проти Хорватії»).

Також судова колегія звертає увагу на те, що ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи вищевикладене та те, що ГУ Держгеокадастру неодноразово було відмовлено ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення вимоги ОСОБА_2 зобов'язати ГУ Держгеокадастр прийняти рішення про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 0,063га, яка розташована на території Єреміївської сільської ради, Роздільнянського району, Одеської області (за межами населених пунктів) в садовому товаристві «Автомобіліст», СМ «Бурдівський», діл.№13 для ведення індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

В.Л. Романішин