Справа № 817/1726/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2018 року м. Рівне №817/1726/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Птюшинська І.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не прибув,

третьої особи: ОСОБА_2, представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи Олександри Миколаївни, третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення, скасування запису,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи Олександри Миколаївни (далі - відповідач), третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі - третя особа) про визнання неправомірним та скасування рішення, скасування запису. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.01.2017 відповідачем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33340027, яким за третьою особою зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12. Позивач вказує, що відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Так, згідно з п.41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, для державної реєстрації права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна подається, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Разом з тим, оскаржуване рішення не містить жодних посилань на декларацію про готовність об'єкта - індивідуального житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 до експлуатації. Крім того, вказує, що позивачем, як замовником, та особою, якій було видано будівельний паспорт, що надає право на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 декларація про готовність об'єкта за вказаною адресою до експлуатації до органу державного архітектурно-будівельного контролю не подавалась. Таким чином, на думку позивача, спірне рішення прийняте відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, а тому належить до скасування. З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач подав до суду письмі заперечення, в яких адміністративний позов не визнав. Свої заперечення обґрунтовує тим, що згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Також, зазначив, що відповідно до п.9 ч.1 ст.27 вказаного Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідач вказує, що третя особа звернулася до нього з відповідним переліком документів, а саме: заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, квитанцією про оплату адміністративного збору, паспортом громадянина України, довідкою про присвоєння ідентифікаційного коду, технічним паспортом та рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12, яким житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 визнано об'єктом спільної сумісної власності позивача та третьої особи, а також визнано за третьою особою право на 1/2 ідеальну частку вказаного житлового будинку. Крім того, відповідач вказує, що в описовій частині даного судового рішення зазначено, що відповідно до судової будівельно-технічної експертизи від 25.06.2013 збудований житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці по вул. АДРЕСА_2 є новоствореним об'єктом, який є завершеним будівництвом, однак позивач - ОСОБА_4, не вживає відповідних заходів до введення новоствореного житлового будинку в експлуатацію та оформлення права власності на цей будинок. Також, звертає увагу на те, що державний реєстратор не наділений повноваженнями встановлювати достовірність даних, зазначених в документах, а тільки зобов'язаний перевіряти відповідність відомостей, які вказані в заяві на внесення, відомостям які зазначені в поданих документах. З огляду на вказане, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому просить в їх задоволенні відмовити повністю.

10 січня 2018 року представник позивача подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що відповідно до ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, у відповідності до положень ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної закінчений будівництвом об'єкт будівництва (нерухомого майна) підлягає обов'язковому прийняттю до експлуатації на підставі поданої замовником декларації про об'єкта до експлуатації. Тобто, вказано нормою Закону прямо передбачено обов'язковість прийняття до експлуатації новоствореного об'єкту нерухомого майна. Таким чином, представник стверджує, що положеннями ст.331 Цивільного кодексу України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Нормою ст.331 Цивільного кодексу України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт не рухомості на підставі судового рішення.

19 лютого 2018 року відповідач подав до суду відповідь на пояснення представника позивача, в якій зазначив доводи, тотожні викладеним в письмових запереченнях.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві та письмових поясненнях, та просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач (його представник) в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що спірне рішення було прийняте відповідачем на підставі поданої третьою особою копії рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12. Також, зазначив, що вказаним рішенням підтверджується, що позивач умисно ухиляється від вчинення будь-яких заходів спрямованих на прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та таким чином намагається створити перешкоди для реалізації третьою особою прав власності на 1/2 частки вказаного будинку.

Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи та її представника, з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд виходив з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 визнано об'єктом спільної сумісної власності позивача та третьої особи, а також визнано за третьою особою право на 1/2 ідеальну частку вказаного житлового будинку.

29.12.2017 третя особа звернулася до відповідача із заявою про здійснення державної реєстрації права власності.

04.01.2017 відповідачем прийнято спірне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 33340027, яким за третьою особою зареєстровано право приватної спільної часткової власності на 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон №1952).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону №1952, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №1952, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі:

1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;

2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;

4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;

5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;

6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;

7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;

9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації;

13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 31-1 Закону №1952 встановлено, що реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

При цьому, п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 № 1666-VIII встановлено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов'язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

З аналізу вказаних норм слідує, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться державним реєстратором за зверненням заявника виключно на підставі таких рішень, в разі їх наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень та відповідності за документарною інформацією і реквізитами.

Судом встановлено, що рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12, на підставі якого відповідачем прийнято спірне рішення, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі судових рішень 24.01.2014. Тобто, до дня прийняття відповідачем спірного рішення.

Також, матеріалами адміністративної справи підтверджується, що копія вказаного судового рішення була подана третьою особою відповідачу одночасно з заявою про здійснення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне рішення прийнято відповідачем правомірно, на підставі та в межах наданих йому чинним законодавством повноважень.

Посилання позивача на неподання третьою особою відповідачу декларації про готовність до експлуатації житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до п.41 Порядку №1127, є неприйнятними та спростовуються рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 22.01.2014 по справі №1715/20530/12, із змісту якого вбачається, що "... ОСОБА_4 не вживає відповідних заходів до введення спірного новоствореного житлового будинку в експлуатацію та оформлення права власності на цей будинок у встановленому порядку, а ОСОБА_2 позбавлений можливості самостійно здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на цей будинок оформлені на ім'я ОСОБА_4, що перешкоджає йому реалізувати своє право на отримання у власність частини новоствореного нерухомого майна, у створенні якого він приймав безпосередню участь разом із своєю колишньою дружиною ОСОБА_4, ...".

Згідно з ч.4 ст.77 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Підсумовуючи вище наведене в його сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому не належать до задоволення.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонам судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до державного реєстратора Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетухи Олександри Миколаївни, третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення, скасування запису відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_4 (33001, АДРЕСА_2, відомості про РНОКПП в матеріалах адміністративної справи відсутні);

2) відповідач - державний реєстратор Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради Репетуха Олександра Миколаївна (АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_1);

3) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 (33001, АДРЕСА_1, відомості про РНОКПП в матеріалах адміністративної справи відсутні).

Повне рішення суду складено 01 березня 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.