Справа № 826/15943/16
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Коротких А.Ю.

при секретарі: Архіповій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Телко Україна» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телко Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення від 06 жовтня 2016 року про нарахування штрафних санкцій у сумі 10 087 936,31 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач - ТОВ «Телко Україна», подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позиція апелянта обґрунтована тим, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року № 909-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2016 року і яким внесено зміни до переліку платників акцизного податку, порядку реєстрації платником акцизного податку, об'єкту і бази оподаткування акцизним податком тощо, суперечить принципу стабільності, закріпленому в пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, згідно з яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Крім того, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справах: «Серков проти України», «Щокін проти України», «Yvonne van Duyn v. Home Office», «Барановський проти Польщі».

Крім того, під час засідання суду апеляційної інстанції представники позивача наполягали на тому, що реалізований позивачем товар не є підакцизним.

В свою чергу відповідач, у поданих до суду першої інстанції запереченнях на апеляційну скаргу, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги. Відповідач зазначає, що обставини в адміністративній справі з'ясовані судом першої інстанції повно і всебічно, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідач зазначає, що однією з новацій, внесених Законом № 909 до Податкового кодексу України, передбачено запровадження системи електронного адміністрування реалізації пального та введення акцизної накладної як обов'язкового електронного документа, який складатиметься при здійсненні всіх операцій з реалізації пального на внутрішньому ринку. Відповідно до цієї норми до платників акцизного податку, які здійснюють реалізацію пального, крім виробників, імпортерів та суб'єктів роздрібної торгівлі пальним, віднесено осіб, які реалізують пальне. Відповідно, позивач був зобов'язаний після затвердження Порядку ведення реєстру платників акцизного податку з реалізації пального та заяви про реєстрацію платника акцизного податку з реалізації пального, зареєструватись платником акцизного податку та до 20 квітня 2016 року подати декларацію з акцизного податку за звітний період - березень 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданий письмовий відзив на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 12 вересня 2016 року № 688 і направлень від 12 вересня 2016 року № 640, № 641, копії яких наявні у справі, та згідно з пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України відповідачем проведена фактична перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині здійснення операцій з реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку та перевірки даних фактичних та/або за даними бухгалтерського обліку обсягів залишку пального станом на 01 березня 2016 року, оформлена актом від 22 вересня 2016 року № 1509/28-10-41-03/32856918.

В акті зазначено про порушення позивачем пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України, а саме здійснення підприємством операцій з реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку. З 01 березня 2016 року по 08 червня 2016 року вартість реалізованого пального склала 10 087 936,31 грн.

За результатами вказаної перевірки відповідачем встановлено порушення пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України та на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 06 жовтня 2016 року № , яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 10 087 936,31 грн.

Вважаючи зазначене податкове-повідомлення рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача не спростовують встановлених перевіркою обставин, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, та висновків відповідача про порушення позивачем пп. 212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України і про наявність підстав для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. п. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України реалізація пального - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання та передачі (відпуску, відвантаження) пального в споживчій тарі ємністю до 2 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками.

Відповідно до вимог пп. 212.1.15 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу України платниками акцизного податку є особи, які реалізують пальне.

Згідно з пп. 212.3.14 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального.

У частині запровадження акцизних накладних при реалізації пального, єдиного реєстру акцизних накладних та системи електронного адміністрування реалізації пального (ст.ст. 231, 232 Податкового кодексу України), зміни внесені до Податкового кодексу України Законом № 909 набрали чинності з 01 березня 2016 року (п. 1 Прикінцевих положень Закону №909).

Згідно з пп. 212.3.4 п. 212 ст. 212 Податкового кодексу України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов'язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб-підприємців до початку здійснення реалізації пального.

Реєстрація платника податку здійснюється на підставі подання особою не пізніше ніж за три робочі дні до початку здійснення реалізації пального заяви, форма якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників акцизного податку з реалізації пального, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками акцизного податку.

Відповідно до п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України здійснення суб'єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб'єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.

З огляду на зазначені вище обставини вбачається, що після набрання чинності Законом № 909 особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, зобов'язані додержуватися вимог цього Закону, у тому числі щодо обов'язкової реєстрації платником акцизного податку, та у разі допущення порушень - нести відповідальність, передбачену п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України. У свою чергу відповідач, як контролюючий орган, уповноважений на здійснення контролю і нагляду за додержанням податкового законодавства.

Як зазначено в акті перевірки від 22 вересня 2016 року № 1509/28-10-41-03/32856918, згідно витягу з реєстру платників акцизного податку з реалізації пального від 15 червня 2016 року № дата реєстрації позивача платником акцизного податку з реалізації пального в Реєстрі 09 червня 2016 року. Згідно з даними оборотно-сальдових відомостей по рахунку 281 «Товари на складі», видаткових і податкових накладних за період з 01 березня 2016 року по 08 червня 2016 року позивачем було реалізовано нафтопродукти (код товару згідно УКТЗЕД: , , , , , , , ) загальною вартістю 10087936,31 грн.

Встановлені перевіркою і відображені в акті факти реалізації пального за період з 01 березня 2016 року по 08 червня 2016 року, а також правильність розрахунку вартості пального позивачем не заперечувалися під час розгляду справи. Позивачем надано до суду засвідчені копії документів, які були використані під час перевірки і підтверджують реальність господарських операцій, яка сторонами по справі не заперечується, а також наведені в акті обставини отримання, зберігання, відчуження позивачем пального.

Разом з тим, під час засідання суду апеляційної інстанції представники позивача наполягали на тому, що реалізовані товариством товари у період з 01 березня 2016 року по 08 червня 2016 року з торговими назвами Exxsol D 40, Exxsol D 60, Exxsol D 80, Exxsol D 100, Exxsol D 120, Exxsol DSP 60/95 S, Exxsol Hexane, Exxsol Isopentane S, Пентан, Varsol 40, Isopar L, Solvesso 100, Solvesso 150 є органічними вуглеводневими розчинниками. Exxsol D 40, Exxsol D 60, Exxsol D 80, Exxsol D 100, Exxsol D 120, Exxsol DSP 60/95 S, Exxsol Hexane, Exxsol Isopentane S, Пентан, Varsol 40, Isopar L є де ароматизованими аліфатичними розчинниками. Solvesso 100, Solvesso 150 є розчинниками на основі ароматичних вуглеводів. Метил-трет-бутиловий є органічним розчинником, а також застосовується в якості високооктанової кисневмісної добавки до автомобільних бензинів. Розчинники Exxsol D 40, Exxsol D 60, Exxsol D 80, Exxsol D 100, Exxsol D 120, Exxsol DSP 60/95 S, Exxsol Hexane, Exxsol Isopentane S, Пентан, Varsol 40, Isopar L є де ароматизованими аліфатичними розчинниками. Solvesso 100, Solvesso 150, метил-трет-бутиловий етер не відповідають вимогам ДСТУ до палив (автомобільних бензинів, дизельних палив, авіаційних палив). За сукупністю ознак розчинники Exxsol D 40, Exxsol D 60, Exxsol D 80, Exxsol D 100, Exxsol D 120, Exxsol DSP 60/95 S, Exxsol Hexane, Exxsol Isopentane S, Пентан, Varsol 40, Isopar L є де ароматизованими аліфатичними розчинниками. Solvesso 100, Solvesso 150 неможливо ідентифікувати як паливо, оскільки дані розчинники не відносяться до певних видів палив. Розчинник метил-трет-бутиловий етер може бути застосований в якості високооктанової кисневмісної добавки до автомобільних бензинів. Тобто, може застосовуватись як компонент до палива.

Для підтвердження зазначених позивачем обставин стосовно того, що реалізований позивачем товар не є підакцизним, ТОВ «Телко Україна» надано до суду апеляційної інстанції висновок експерта від 15 січня 2018 року № 2410.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів.

Зі змістом ч. 1 ст. 69 КАС (у редакції, чинній на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КАС (у редакції, чинній на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення) для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд може призначити експертизу.

Таким чином, одним із доказів, на підставі якого суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на посилаються учасники справи є висновки експертів за результатами експертизи, призначеної судом.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, представники позивача не заявляли в суді першої інстанції та в апеляційному суді клопотання про проведення експертизи.

Водночас, з тексту висновку експерта за результатами проведення судової фізико-хімічної експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів в адміністративній справі № 826/15943/16 від 15 січня 2018 року № 2410, вбачається, що проведення даного дослідження було здійснено на замовлення ТОВ «Телко Україна» у зв'язку з надходженням заяви директора товариства від 15 грудня 2018 року. Для проведення експертизи позивачем надано експерту зразки продукції з торговими назвами: Exxsol D 40, Exxsol D 60, Exxsol D 80, Exxsol D 100, Exxsol D 120, Exxsol DSP 60/95 S, Exxsol Hexane, Exxsol Isopentane S, Пентан, Varsol 40, Isopar L, Solvesso 100, Solvesso 150, метилтребутиловий ефір, н-пентан.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що перевірка позивача та прийняття податковим органом спірного рішення відбулось у вересні 2016 року, а проведення експертизи у грудні 2017 року - січні 2018 року. При цьому, матеріалами справи не містять доказів того, що для проведення експертизи експертній установі надано зразки товару про які зазначено конкретно в акті перевірки складеному відповідачем.

Згідно ст. 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта з посиланням на висновок експертизи, який зроблено на замовлення апелянта, без погодження з іншими учасниками справи та без попередження експерта про кримінальну відповідальність, оскільки вважає, що зазначений висновок експерта не відповідає змісту позовних вимог та його обґрунтуванню. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач фактично оскаржував віднесення проданих товарів до категорії підакцизних.

Вказані обставини свідчать про те, що доводи викладені в додаткових поясненнях стосовно висновку експерта від 22 січня 2018 року та намір позивача даним висновком довести, що реалізований позивачем товар не є пальним, суперечить фактичним обставинам справи, оскільки позивач самостійно визнав, що реалізований товар є підакцизним.

Крім того, питання, які були поставлені перед експертом прямо суперечать законодавчій нормі ПК України, а саме ст. 215, якою визначено перелік об'єктів із зазначенням коду УКТ ЗЕД та які є підакцизними.

Відповідно до п.п. 14.1.144 ПК України пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у п.п. 15.3.4 п. 215.3 ст. 215 цього Кодексу.

Тобто законодавець, даючи визначення поняття «пальне» включає в нього не тільки горючі матеріали, в числі яких нафтопродукти, а й товари, вказані в п.п. 215.4 п. 215.3 ст. 215 ПК України.

Так, в митних деклараціях при ввезенні товару на територію України та в первинних документах, які складались позивачем, безпосередньо зазначено коди УКТ ЗЕД, які відносяться ПК України до категорії «Пальне».

Крім того, варто звернути увагу на те, що як із змісту адміністративного позову, так і з доводів апеляційної скарги вбачається, що єдиним аргументом стосовно неправомірності, на думку позивача, податкового повідомлення - рішення є набрання чинності Законом України № 909, яким розширено перелік підакцизних товарів. Позивач зазначав, що податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглянути позовної вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, з посиланням на висновок експертизи про те, що реалізований ТОВ «Телко Україна» товар не являється пальним.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телко Україна» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді І.В. Федотов

А.Ю. Коротких

Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2018 року.