Справа № 804/6911/17
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року

справа № 804/6911/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Чередниченка В.Є.

судді: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Міський тролейбус» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року (суддя – Прудник С.В. м. Дніпро) у справі №804/6911/17 за позовом комунального підприємства «Міський тролейбус» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці про скасування постанов про накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Міський тролейбус» 23 жовтня 2017 року звернулось до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області Державної служби України з питань праці, згідно з яким, просить:

- скасувати постанову Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/613 від 25.09.2017 року;

- скасувати постанову Головного управління Державної служби України з питань праці (Держпраці) у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/614 від 25.09.2017 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що приймаючи спірні постанови відповідач фактично двічі притягнув позивача до відповідальності за одне й те саме порушення, кваліфікуючи за різними нормами, що суперечить вимогам закону. Крім того, станом на час проведення перевірки порушення виявлені перевіркою відповідача були усунені. Тому оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що оскаржувані постанови № 238/4.7-2/613 від 25.09.2017 року та № 238/4.7-2/614 від 25.09.2017 року про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами є такими, що прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі і Порядком про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення. Обставини, на які посилається позивач, не можуть вважатися підставами для їх скасування.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, що призвело до прийняття рішення без урахування усіх обставин справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача яка заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що у період з 06.09.2017 року по 08.09.2017 року на підставі наказу від 05.09.2017 року №70-І та направлення на перевірку № 207/4.2-2 від 05.09.2017 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області була проведена позапланова перевірка КП «Міський тролейбус» з питань додержання суб’єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов’язкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт перевірки № 238/4.7-2 (а.с. 14-24).

Вказаною перевіркою встановлено наступні порушення, зокрема:

- не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці (ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці»);

- не дотримано розмір мінімальної заробітної плати (ч.1, 2 та 4 ст.95 Кодексу законів про працю України, ч.1 та 2 ст.3 Закону України «Про оплату праці»);

- прийняття власником або уповноваженим ним органом чи фізичною особою в односторонньому порядку рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами (ч.4 ст.97 Кодексу законів про працю України).

На підставі акта перевірки, у зв’язку з допущеними порушеннями Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області складено припис № 179/4.2-2 від 08.09.2017 року, яким зобов’язано до 30.09.2017 року:

- вжити заходи по усуненню порушення вимог законодавства про працю в частині обов’язка роботодавця оплачувати у підвищеному розмірі, не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час (ст.108 Кодексу законів про працю України);

- вжити заходи по усуненню порушення вимог законодавства про працю в частині обов’язка роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку, провести у разі необхідності відповідні перерахунки заробітної плати.

25 вересня 2017 року на підставі акта перевірки № 238/4.7-2 від 08.09.2017 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області прийнято:

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/613, якою на КП «Міський тролейбус», на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 3200,00 грн. (а.с.9);

- постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 238/4.7-2/614, якою на КП «Міський тролейбус», на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 9600,00 грн. (а.с.10-11).

Законність та обґрунтованість вищезазначених постанов є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати встановлені Законом України «Про оплату праці».

Відповідно до статті 3-1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.

При обчисленні розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру не враховуються доплати за роботу в несприятливих умовах праці та підвищеного ризику для здоров’я, за роботу в нічний та надурочний час, роз’їзний характер робіт, премії до святкових і ювілейних дат.

Статтею 30 вказаного Закону встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно зі статтею 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Як вбачається з тексту постанови № 238/4.7-2/614 від 25.09.2017 року позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст.95 Кодексу законів про працю України, а саме: КП «Міський тролейбус» не було враховано той факт, що норма тривалості робочого часу в годинах при 40-годинному робочому тижні на 2017 рік складає 1986 год., тобто при проведенні розрахунку має бути встановлено погодинний мінімум у розмірі 9,67 грн., що на 0,12 коп. більше обраного позивачем для розрахунку у 2017 році, це спричинило порушення при проведенні розрахунку оплати праці за роботу у святкові дні (а.с.10).

Відповідно до абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з тексту постанови № 238/4.7-2/613 від 25.09.2017 року позивача притягнуто до відповідальності за порушення вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці» та положень ст. 97 КЗпП, а саме: не забезпечено достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці у встановленому порядку та допущено порушення зазначені в пункті 5.4.2, 5.4.1, 5.1.2 акта перевірки від 08.09.2017 року №238/4.7-2 (а.с.11).

Судом встановлено та не заперечується позивачем, що виплата (перерахунок за січень-квітень 2017 року заробітних плат) здійснений позивачем у серпні 2017 року, що підтверджується наказом №399 від 08.08.2017 року «Про перерахунок заробітної плати» (а.с.36).

Зазначені обставини свідчать про те, що КП «Міський тролейбус» з січня 2017 року було проведено розрахунок погодинного мінімуму з порушеннями Закону України «Про оплату праці» та Кодексу законів про працю України, що спричинило порушення при проведенні розрахунку оплати праці за роботу у свідкові дні та нічний час. Зазначене порушення було усунуто в серпні 2017 року.

Тобто, у період з січня по липень 2017 року позивачем проведено виплату заробітної плати його працівникам не в повному обсязі та як наслідок не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що усунення порушень законодавства про оплату праці позивачем добровільно, до початку проведення перевірки не спростовує сам факт вчинення ним такого порушення, за яке чинним законодавством передбачена відповідальність.

Крім того, суд приймає до уваги те, що з тексту акта перевірки від 08.09.2017 року №238/4.7-2 вбачається, що відповідачем було здійснено перевірку забезпечення бухгалтерського обліку витрат на оплату праці п. 3.2.2, забезпечення достовірності ведення якого передбачено ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги які є аналогічними тим, що викладені в запереченнях на позов та мотивована оцінка яким вже була надана судом першої інстанції, їх не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Міський тролейбус» - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2017 року у справі №804/6911/17 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до п.6 ч.6 ст. 12 КАС України оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 березня 2018 року.

Головуючий суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко