Справа № 803/1569/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/361/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Гуляка В.В.

за участю секретаря судового засідання - Копанишин Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року (головуючий суддя в суді першої інстанції Андрусенко О.О., м. Луцьк) у справі №803/1569/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області в якому просив стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області 5 402,61 грн. заборгованості по виплаті зарплати та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, що складає 25 600 грн. за місяць, починаючи з 21.08.2017 року по час винесення рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, просить таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що 21.08.2017 року позивача звільнено з посади судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Однак при звільненні ТУ ДСА України у Волинській області не було проведено з позивачем повний розрахунок, зокрема, лише частково виплачена вихідна допомога та утримано частину заробітної плати. Вказує на те, що лише у жовтні 2017 року йому було донараховано та виплачено вихідну допомогу за вислугу років у розмірі 28800,00 грн., а виплата утриманої заробітної плати взагалі не проведена. Вважає, що відповідач протиправно здійснив відрахування саме з відпускних коштів, а тому просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 5402,61 грн., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави у межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 обіймав посаду судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області. Відповідно до розрахунку стажу, що дає право на доплату за вислугу років ОСОБА_1, станом на 19.10.2016 року позивачу встановлено доплату за вислугу років у розмірі 60 % (наказ від 19.10.2016 року № 22/02-04).

Згідно наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2017 року № 32/02-06 судді ОСОБА_1 надано додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 17 календарних днів - з 19.07.2017 року по 04.08.2017 року включно. ТУ ДСА України у Волинській області у відповідності до вищевказаного наказу позивачу було нараховано та виплачено позивачу відпускні з розрахунку посадового окладу та доплати за вислугу років.

На підставі повідомлення Вищої ради правосуддя від 18.07.2017 року № 11302/0/917 Ковельським міськрайонним судом Волинської області прийнято наказ від 18.07.2017 року № 19/02-04, яким відповідно до частини 8 статті 49, частини десятої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" припинено судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 з 18.07.2017 року по 09.08.2017 року включно щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 60 відсотків посадового окладу судді, яка була встановлена наказом голови суду від 19.10.2016 року № 22/02-04 "Про збільшення розміру щомісячної доплати за вислугу років судді ОСОБА_1". У відповідності до вищевказаного наказу ТУ ДСА України у Волинській області було здійснено перерахунок виплачених коштів за дні перебування судді ОСОБА_1 у додатковій оплачуваній відпустці, а саме з 18.07.2017 року по 09.08.2017 року знято доплату за вислугу років у розмірі 5402,61 грн.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 15.08.2017 року № 2424/0/15-17 суддю Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2017 року № 22/02-04 суддю ОСОБА_1 21.08.2017 року відраховано зі штату Ковельського міськрайонного суду Волинської області. Пунктом 4 вказаного наказу передбачено виплатити позивачу вихідну допомогу, як судді, який вийшов у відставку в розмірі 3 (трьох) місячних суддівських винагород за останньою посадою (а.с. 24-25). Як вбачається з розрахункового листа позивача за серпень 2017 року та листа відповідача 01.11.2017 року № 2057/04-30, ТУ ДСА України у Волинській області позивачу було нараховано та виплачено розрахункові кошти у розмірі 58191,86 грн., в тому числі вихідна допомога у розмірі 48000,00 грн. (посадовий оклад 16000 х 3 місяці).

02.10.2017 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області прийнято наказ № 27/02-04 "Про внесення змін до наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.08.2017 року № 22/02-04 "Про звільнення судді ОСОБА_1"", яким пункт 4 наказу від 21.08.2017 року № 22/02-04 викладено у такій редакції: "Виплатити судді ОСОБА_1 вихідну допомогу, як судді, який вийшов у відставку в розмірі 3 (трьох) місячних суддівських винагород за останньою посадою з урахуванням доплати за вислугу років". У жовтні 2017 року відповідачем донараховано та виплачено позивачу суму вихідної допомоги з доплатою за вислугу років у розмірі 28800,00 грн. (розмір вислуги років 60 % х 16000х 3 місяці).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Отже, спеціальним Законом України "Про судоустрій і статус суддів", який визначає забезпечення суддів, визначено, що судді, який має стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів з розрахунку посадового окладу та доплат, зокрема, за вислугу років, у розмірі встановленому частиною 5 статті 135 цього Закону.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.10.2016 року № 22/02-04 встановлено доплату за вислугу років у розмірі 60 % (стаж роботи станом на 19.10.2016 року - 25 років).

Наказом Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12.06.2017 року № 32/02-06 позивачу надано додаткову оплачувану відпустку загальною тривалістю 17 календарних днів - з 19.07.2017 року по 04.08.2017 року включно (а.с. 29).

Відповідно до частини 4 статті 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно з частиною 10 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Статтею 49 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено порядок і строк відсторонення судді від здійснення правосуддя.

Частиною 8 вказаної вище статті визначено, що суддя на час тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя позбавляється права на отримання доплат до посадового окладу судді.

Вказана норма станом на день розгляду даної справи є чинною, неконституційною у встановленому Законом порядку не визнана.

Отже, судді, якого тимчасового відсторонено від здійснення правосуддя, незалежно від того чи перебуває він у стані тимчасової непрацездатності чи у щорічній оплачуваній відпустці, виплачується суддівська винагорода лише у розмірі посадового окладу без відповідних доплат.

Враховуючи те, що відповідачем 14.07.2017 року було виплачено ОСОБА_1 відпускні кошти з розрахунку посадового окладу та доплати за вислугу років, однак рішенням Вищої ради правосуддя від 18.07.2017 року позивача відсторонено від здійснення правосуддя до 09.08.2017 року, тобто в період його перебування у додатковій оплачуваній відпустці, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач правомірно здійснив перерахунок виплачених позивачу відпускних коштів, знявши доплату за вислугу років за вказаний період у розмірі 5402,61 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що у позивача відсутні правові підстави для стягнення з ТУ ДСА України у Волинській області заборгованості у розмірі 5402,61 грн.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто, передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною 1 статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Судом першої інстанції в судовому встановлено, що при виході у відставку судді ОСОБА_1 була виплачена вихідна допомога у розмірі 48000,00 грн. з розрахунку лише посадового окладу, а в подальшому у жовтні 2017 року було донараховано та виплачено йому суму такої допомоги з доплатою за вислугу років у розмірі 28800,00 грн., тобто, станом на день розгляду даної справи, відповідачем повністю виплачено позивачу вихідну допомогу у відповідності до вимог частини 1 статті 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Також судом враховано рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013, в якому зазначено, що аналіз розділу VIII Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає Конституційному Суду України підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

Отже, зважаючи на те, що вихідна допомога не належить до суддівської винагороди і не є складовою заробітної плати судді, відтак, на думку суду, на невиплату усієї суми такої допомоги при виході позивача у відставку не поширюються вимоги статті 117 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що під час розгляду даної справи встановлено правомірність здійснення ТУ ДСА України у Волинській області перерахунку виплачених позивачу відпускних коштів без урахування доплати за вислугу років у розмірі 5402,61 грн., відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року у справі №803/1569/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у випадку відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді О. О. Большакова
В. В. Гуляк
Повний текст постанови складений 01 березня 2018 року.