Справа № 807/694/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/269/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Пліша М.А., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року (суддя першої інстанції Гаврилко С.Є., м. Ужгород, дата складання повного тексту рішення 28.11.2017),

В С Т А Н О В И В:

30 травня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративними позовами до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна судова адміністрація України, які ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року обєднано в одне провадження про визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області щодо не здійснення йому виплати суддівської винагороди за січень, лютий, березень, квітень 2017 року, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» - 3200 грн, стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Закарпатській області на його користь недоплачену суддівську винагороду за січень 2017 року в сумі 22400 грн, за лютий 2017 року в сумі 14693,30 грн, за березень 2017 року в сумі 27392,44 грн, за квітень 2017 року в сумі 22400,01 грн.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята без повного зясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову - про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апелянт зазначив, що відповідачем допущено бездіяльність, оскільки суддівська винагорода йому за січень-квітень 2017 року розраховувалась з розміру мінімальної заробітної плати встановленого в п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1774-VIII, а не розміру, визначеного ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що оскаржувана постанова є законною і обґрунтованою.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору подала пояснення на апеляційну скаргу у якому, зокрема зазначила, що Свалявський районний суд Закарпатської області нарахував позивачу суддівську винагороду у розмірі, встановленому чинним законодавством.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Указом Президента України № 294/2003 від 04 квітня 2003 року ОСОБА_1 призначено на посаду судді Перечинського районного суду Закарпатської області строком на 5 років (а.с. 14, 69, 109, 160, 203).

Наказом голови Перечинського районного суду від 07 травня 2003 року № 16 ОСОБА_1 зараховано суддею у штат Перечинського районного суду з 07 травня 2003 року (а.с. 11, 66, 106, 158, 202).

Указом Президента України № 1080/2005 від 11 липня 2005 року ОСОБА_1 переведено з судді Перечинського районного суду Закарпатської області на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області в межах пятирічного строку (а.с. 15, 71, 111, 162, 205).

Наказом голови Свалявського районного суду від 10 серпня 2005 року № 32 ОСОБА_1 зараховано суддею у штат Свалявського районного суду з 10 серпня 2005 року в межах пятирічного строку (а.с. 12, 65, 107, 159, 204).

Постановою Верховної Ради України № 526-VI від 18 вересня 2008 року ОСОБА_1 призначено безстроково на посаду судді Свалявського районного суду Закарпатської області (а.с. 16, 70, 110, 161, 207).

Наказом голови Свалявського районного суду Закарпатської області № 114 від 16 жовтня 2008 року ОСОБА_1 зараховано в штат Свалявського районного суду Закарпатської області безстроково (а.с. 10, 67, 105, 157, 206).

На даний час, ОСОБА_1 є працюючим суддею Свалявського районного суду Закарпатської області. Позивач призначений на посаду до набрання чинності Законом № 1402-VIII та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

Відповідно до довідок про доходи судді Уліганинця П.І. за січень, лютий, березень та квітень 2017 року, останньому виплачено суддівську винагороду виходячи з посадового окладу 16000 грн щомісячно, тобто з 10 прожиткових мінімумів (а.с.а.с. 13, 68, 108, 156, 210, 211).

Не погодившись з таким розміром суддівської винагороди, вважаючи, що розмір його посадового окладу повинен становити 10 мінімальних заробітних плат, тобто 32000,00 грн, звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 2 червня 2016 року (далі Закон №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пункту 22 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту 23 зазначеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 7 липня 2010 року (далі Закон №2453-VI).

Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-VІІІ від 6 грудня 2016 року (далі - Закон №1774-VІІІ) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Конституційний Суд України зазначив, що «передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави».

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, ураховуючи, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» №1801-VІІІ від 21 грудня 2016 року видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000 грн не передбачені, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 825/933/17 (К/9901/112/17).

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі № 807/694/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 02 березня 2018 року.