Справа № 264/5868/17
Суддя: Іванченко А. М.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/5868/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2018 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А.М., за участю секретаря Солонській Т.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління ПФУ м. Маріуполя, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до Лівобережного обєднаного управління ПФУ м. Маріуполя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що вона є пенсіонером і перебуває на обліку відповідача з 2015 року як особа переміщена з району проведення антитерористичної операції. У лютому 2016 року їй було призупинено виплату пенсії без повідомлення причин. Зазначила, що ані Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 року, ані Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, ані будь-яким іншим Законом не встановлено обмежень права на отримання пенсійних виплат осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади.

Просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачці пенсії, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з березня 2016 року та виплатити заборгованість за вказаний період, стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати з 01 березня 2016 року по день стягнення компенсації.

Позивачка в судове засідання не зявилась, просила розглядати справу без її участі, позов підтримала.

Представник відповідача у судовому засіданні не була присутня, подала заяву про розгляд справи без її участі та відзив, в якому зазначила наступне.

Постановою КМУ від 05.11.2014 року № 637 установлено, що призначення та продовження виплати пенсій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнобовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Довідка про взяття на облік ВПО, видана на імя позивачки в 2015 році мала тимчасовий термін дії, який сплинув. За новою довідкою позивачка не зверталась. Окрім того, позивачкою пропущено шестимісячний строк звернення до суду із захистом своїх прав згідно приписів ч. 3 ст. 122 КАС України. Просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, є пенсіонеркою та перебуває на обліку Лівобережного обєднаного управління ПФУ м. Маріуполя.

З лютого 2016 року виплата пенсії позивачці була призупинена.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону № 1058, зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3)у разі смерті пенсіонера; 4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5)в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону України, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Закон № 1058 або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає підставу припинення або зупинення пенсійних виплат закінчення терміну дії довідки ВПО.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону № 1058, оскільки з квітня 2016 року позивачці припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав.

При цьому суд наголошує, що всі питання призначення, перерахунку, припинення пенсійних виплат визначаються виключно органами пенсійного Фонду України відповідно до Закону №1058. Делегування цих питань іншим органами Законом №1058 не передбачено.

А дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ст..4 Закону №1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на зазначене, постанова Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, а № 595 від 07.11.2014 року Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, є підзаконним нормативно-правовим актом, який не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено законами - тобто нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема, ідентифікація особи, перевірка за місцем фактичного проживання, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду тощо.

За приписами ст. 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, суд вважає, що на час припинення виплати пенсії квітня 2016 року були відсутні, встановлені Законом № 1058 підстави для такого припинення.

На зазначений час не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для відмови у виплаті пенсії, тому бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії позивачу є протиправною, доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу відповідачем не доведено.

Статтею 46 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування передбачено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Нараховані сум пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Під доходами розуміються грошові доходи, які не мають разового характеру, в тому числі і пенсії.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена у судовому порядку. Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам врегульовані Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року.

Несвоєчасність виплати пенсії позивачеві з вини відповідача з березня 2016 року підтверджується наданими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати за період з березня 2016 року по день винесення рішення.

Викладене підтверджується правовою позицією, висловленою у Постанові Верховного суду України від 18.11.2014 року по справі №21-518а14, згідно якої, основною умовою для виплати громадянину компенсації за ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією в даному випадку (УПФУ) добровільно чи на виконання рішення суду.

Отже, таке тривале не нарахування пенсії за минулі періоди сталося через вину відповідача, і тому позивач має право на компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат.

Відповідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд не погоджується з твердженням відповідача щодо пропуску позивачкою встановленого законодавством шестимісячного строку звернення до суду з огляду на наступне.

Спір у цій справі пов'язаний з невиплатою пенсійним органом сум пенсійного забезпечення, які є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції). Цей довід випливає з наступних положень законодавства, і відповідно строк звернення до адміністративного суду за відновленням порушених пенсійних прав може обмежуватися лише спеціальною нормою Закону № 1058-IV, що не суперечить положенням ст. 122 КАС України, яка не виключає можливості розгляду спорів у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами за минулий час поза межами шестимісячного строку.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З врахуванням вказаних норм Закону без обмеження будь-яким строком мають виплачуватися лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає законними та обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та у звязку із цим для захисту прав позивача необхідним визнати протиправними дії щодо припинення виплати пенсії з березня 2016 року та зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області поновити виплату пенсії і виплатити виниклу заборгованість, а також стягнути компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати з 01 березня 2016 року по день стягнення компенсації.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки рішення суду прийнято на користь позивача, то, в даному випадку, судовий збір у розмірі 640 грн. має бути стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, - Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду м. Маріуполя Донецької області на користь держави.

Керуючись ст.ст. 2, 6-10, 77, 90, 243, 244, 245, 250, 372 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного обєднаного управління ПФУ м. Маріуполя, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області (Донецька область, м. Маріуполь, проспект Перемоги, 19, ідентифікаційний код 41250905) щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 з березня 2016 року.

Зобовязати Лівобережне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: 87520, Донецька обл., м. Маріуполь, вул.. 20 років Октября, 81/91 ) і виплатити виниклу заборгованість з березня 2016 року із нарахуванням компенсації втрати частини доходів з березня 2016 року у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у звязку з порушенням строків їх виплати».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, - Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: А. М. Іванченко