Справа № 826/12645/17
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2018 року № 826/12645/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Скидан С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області визнання протиправним та скасування наказу

за участю:

від позивача - ОСОБА_2;

від відповідача - Станіславський Д.М.;

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДФС у Київській області від 16 травня 2017 року № 844 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1" В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі спірного наказу контролюючим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1. Разом з тим вказує, що 30.05.2017 припинено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1. Вважає, що враховуючи приписи пункту 78.1.7 статті 78 Податкового кодексу України, контролюючому органу слід було провести документальну позапланову перевірку позивача. З огляду на викладене, вважає незаконним наказ відповідача від 16 травня 2017 року № 844.

Ухвалами суду від 19 жовтня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях. Пояснив, що позивач, допустивши до перевірки посадових осіб контролюючого органу, фактично визнала правомірність та законність наказу від 16 травня 2017 року № 844, а тому вважає безпідставними мотиви оскарження наказу.

У судовому засіданні 23 січня 2018 року на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Головного управління ДФС у Київській області від 16 травня 2017 року № 844 призначено проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з 26 травня 2017 року тривалістю 10 робочих днів за період діяльності з 01.01.2014 по 31.12.2016.

Вважаючи протиправним указаний наказ, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За визначенням підпункту 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Згідно з пунктом 77.1 статті 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Зі змісту спірного наказу вбачається, що документальна планова перевірка позивача була проведена відповідно до плану-графіку на ІІ квартал 2017 року та відповідно до статті 77 Податкового кодексу України. Дані обставини позивачем не заперечуються.

Пунктом 77.4 статті 77 Податкового кодексу України передбачено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2017 року відповідачем на адресу позивача було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію спірного наказу, тобто, з дотриманням строків, визначених статтею 77 Податкового кодексу України.

Встановлені обставини свідчать про дотримання відповідачем процедури призначення планової перевірки та наявність підстав для її проведення.

Разом з тим, обґрунтовуючи протиправність наказу позивач стверджує, що відповідач повинен був провести перевірку на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, позаяк 30 травня 2017 року припинено підприємницьку діяльність ОСОБА_1.

Проте, наведені доводи позивача є хибними, з огляду на наступне.

Насамперед, суд вважає необхідним зазначити, що пунктом 5 Порядку формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 2 червня 2015 року N 524 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 червня 2015 року за N 751/27196, установлено, що затверджений план-графік є обов'язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що планова документальна перевірка платника податків може бути проведена виключно у разі, коли така перевірка передбачена у плані-графіку. При цьому, законодавством не передбачено обставин, які б виключали можливість проведення планової документальної перевірки платника податків.

Так, підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для проведення позапланової перевірки є початок процедури реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

При цьому, указана підстава є самостійною підставою для проведення позапланової документальної перевірки в незалежності від того, чи була проведена планова документальна перевірка платника податків.

Суд зазначає, що порядок проведення позапланової перевірки з підстави, установленої підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України докорінно відрізняється від порядку проведення планової документальної перевірки.

Так, пункт 11.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 9 грудня 2011 року № 1588 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за № 1562/2030, платник податків зобов'язаний повідомляти контролюючі органи за місцем обліку такого платника про його ліквідацію або реорганізацію протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (крім випадків, коли обов'язок здійснювати таке повідомлення покладено законом на орган державної реєстрації). Дані про прийняття рішення щодо припинення юридичних осіб, відомості щодо яких містяться в Єдиному державному реєстрі, контролюючі органи отримують від державних реєстраторів у порядку інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами Центрального контролюючого органу.

Дійсно, з доданого до матеріалів справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що 30 травня 2017 року до реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за її рішенням.

Разом з тим, указані обставини не мають жодного значення для вирішення даної справи, позаяк запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності вчинено після затвердження контролюючим органом графіку перевірок та прийняття спірного наказу і є самостійною підставою для проведення позапланової документальної перевірки платника податків.

Також, при вирішенні спору суд враховує, що відповідно до пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З системного аналізу наведеної правової норми вбачається, що наслідком порушення контролюючим органом вимог податкового законодавства при організації та проведенні перевірки є недопущення платником податку посадової особи податкового органу до її проведення.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний наказ та направлення на перевірку від 25 травня 2017 року № 1229 та № 1230 були вручені позивачеві, про що свідчить її підпис на направленнях.

Факт надання перед початком проведення перевірки відповідачем усіх необхідних документів платнику представником позивача у судовому засіданні не заперечувався.

Таким чином, позивачем було допущено перевіряючих до проведення планової перевірки з 26 травня 2017 року.

Враховуючи, що позивач допустила посадових осіб відповідача до проведення перевірки, тобто, фактично погодилась на її проведення, суд дійшов висновку про те, що права позивача оскаржуваним наказом не порушено.

При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України, постанова від 24 грудня 2010 року у справі № 21-25а10, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. Відповідно до викладеного, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Матеріалами справи підтверджено та визнається учасниками справи, що за наслідками проведеної перевірки контролюючим органом складено акт від 23 червня 2017 року № 425/10-36-13-09/НОМЕР_1 "Про результати планової документальної виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2016".

Таким чином, наказ Головного управління ДФС у Київській області від 16 травня 2017 року № 844 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки" є реалізованим і вичерпав свою дію, а тому не може бути скасований.

Також, суд вважає необхідним роз'яснити позивачеві, що виключно результат реалізації повноваження контролюючого органу, а не процес реалізації його повноважень може бути об'єктом судового оскарження. Дотримання ж контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу проведення перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність прийнятого, за результатами перевірки, рішення контролюючого органу.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.П. Катющенко

Повний текст рішення складено та підписано 26 лютого 2018 року.