Справа № 826/4425/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2018 року № 826/4425/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом звернулася ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, в якому просить скасувати постанову від 02.03.2017 року у ВП № 49536032 про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 628 900, 70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що належних дій по примусовому виконанню рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2015 року не відбулося, а тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні. Крім того, спірна постанова не містить розрахунку розміру виконавчого збору.

Представник позивача позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення відповідного рішення), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на момент ухвалення відповідного рішення), суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 07.12.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковським Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49536032 з примусового виконання виконавчого листа № 759/3713/14-ц, виданого Святошинським районним судом м. Києва 27.11.2015 року, про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 157, 90 кв. м шляхом продажу з прилюдних торгів у погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 11.10.2007 року № 001-2902/756-0286 у сумі 694644, 87 швейцарських франків (6189007 грн.).

Вказане виконавче провадження було закінчено згідно з постановою головного державного виконавця Бочковського Т.О. від 02.03.2017 року на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Цього ж дня винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 618900, 70 грн.

Не погоджуючись із цією постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (частина 2 статті 27 Закону № 1404-VIII).

Тобто, з аналізу вказаних норм випливає, що виконавчий збір в розмірі 10 відсотків стягується лише від фактично стягненої (повернутої) суми або вартості майна боржника під час примусового виконання рішення.

Під час примусового виконання виконавчого листа № 759/3713/14-ц, виданого Святошинським районним судом м. Києва 27.11.2015 року, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковським Т.О. складено акт про реалізацію предмета іпотеки № 49536032 від 20.02.2017 року, в якому зазначено наступне.

Згідно з договором іпотеки від 11.10.2007 року боржниками ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань за кредитним договором від 11.10.2007 року № 001-2902/756-0286 передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 157, 90 кв. м, яка належить останнім на праві власності.

Іпотекодержатель - ВАТ «Банк Універсальний», Іпотекодавець - ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 04.12.2006 року, виданим Святошинською районною у м. Києві радою, ОСОБА_1 належить на праві власності ? частина вказаної квартири.

Початкова ціна продажу предмета іпотеки на перших торгах - 709000, 00 грн. (вартість визначена суб'єктом оціночної діяльності ПП «Консалтингова група «АРГО-ЕКСПЕРТ»).

Як свідчить протокол проведення електронних торгів № 218550 від 12.12.2016 року, торги з реалізації ? частини зазначеної квартири не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

За результатами других прилюдних торгів іпотекодержатель скористався своїм правом, передбаченим ст. 49 Закону України «Про іпотеку», і придбав ? частину квартири АДРЕСА_1 за 709000, 00 грн. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Постановою про стягнення виконавчого збору від 02.03.2017 року ВП № 49536032 з позивачки вирішено стягнути виконавчий збір в розмірі 618900, 70 грн., що становить 10 відсотків від загальної суми, визначеної виконавчим листом суду.

Проте, відповідно до акта про реалізацію предмета іпотеки від 20.02.2017 року, стягувач (він же й іпотекодержатель) придбав належну позивачці частину квартири шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна за 709000, 00 грн.

Тобто, в даному випадку розмір виконавчого збору повинен обчислюватися від фактичної ціни майна, за яку стягувач придбав належну ОСОБА_1 частину квартири шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Він становить - 70900, 00 грн. (10% від 709000, 00 грн.).

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо скасування постанови відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.03.2017 року у ВП № 49536032 про стягненя з ОСОБА_1 виконавчого збору підлягають задоволенню у частині стягнення 558000, 70 грн. В іншій частині (70900, 00 грн.) оспорювана постанова є правомірною.

Суд не приймає до уваги доводи позивачки про відсутність належних дій по примусовому виконанню рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2015 року, оскільки цим рішенням постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 157, 90 кв. м шляхом продажу з прилюдних торгів, що і зроблено відповідачем, а питання дотримання порядку організації і проведення цих торгів не є предметом розгляду у даній справі.

Також не знайшли свого обгрунтування доводи позивачки про необхідність зазначення у спірній постанові розрахунку розміру виконавчого збору, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» такий обов'язок не передбачений. Розмір виконавчого збору прямо зазначений у частині 2 статті 27 вказаного Закону.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до положень частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02.03.2017 року у ВП № 49536032 у частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 558 000,70 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Київ, 03142, РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 567,85 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (вул.Виборзька, 32, Київ, 01001, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов