Справа № 826/12646/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року м. Київ № 826/12646/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

16.08.2016 до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ДПІ у Дарницькому районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6958-17.

Зазначив, що 12.06.2015 ДПІ у Дарницькому районі прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф», яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб 18011001 у розмірі 25000,00 грн. Обґрунтовуючи незаконність даного рішення ОСОБА_1 послався на Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким з 01.01.2015 введено в дію статтю 267 Податкового кодексу України (ПК України) «Транспортний податок».

Відповідно до статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Згідно з приписами пп. 267.2.1 цієї статті об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів понад 3000 куб. см. Відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Посилаючись на приписи статті 4 ПК України позивач зазначив, що підпунктом 4.1.9 даної статті визначено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких приписах: стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. У частині третій статті 27 Бюджетного кодексу України визначено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/бо збільшують витрати бюджету) і приймаються: після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З врахуванням вищенаведених вимог чинного законодавства позивач вважає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Позивач зазначив, про те, що оскільки зміни відповідним Законом ухвалено 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, а транспортний податок встановлено в місті Києві 28.01.2015 Положенням про транспортний податок, що затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629», то застосування відповідачем положень ПК України з урахуванням внесених змін з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Посилаючись на вищенаведені обставини та судову практику наведену у постанові Вищого адміністративного суду України у справі №К/800/8077/16 від 30.08.2016 та ухвалі по справі №К/800/2667/16 від 19.04.2016, позивач вважаючи, що оскаржуване рішення необґрунтовано, висловив прохання його скасувати.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.08.2016 відкрито провадження, закінчено підготовчі дії і справа призначена до розгляду. 07.11.2016 суд перейшов до розгляду в порядку письмового провадження.

10.11.2016 від відповідача у справі на адресу суду надійшли заперечення, в яких висловлено прохання відмовити у задоволенні адміністративного позову, з посиланням на те, що відповідно до підпункту 14.1.163 пункту 14.1 статті 14 ПК України перша реєстрація транспортного засобу - реєстрація транспортного засобу, яка здійснюється уповноваженими державними органами України щодо цього транспортного засобу в Україні вперше.

Згідно з пунктом 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування. Пунктом 267.2 статті 267 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Відповідно до пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

З 01.04.2015 органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяці подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця. ДПІ на підставі вищенаведених норм сформовано оскаржуване податкове повідомлення-рішення про сплату грошового зобов'язання із транспортного податку та надіслано на податкову адресу рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Відповідач зазначає, що у картці особового рахунку з транспортного податку з фізичних осіб обліковується податковий борг у сумі 25000,00 грн.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6958-17 є законним та правомірним.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 згідно з розпорядженням керівника апарату від 11.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

На підставі ухвали суду від 08.12.2017 справу прийнято до провадження і призначено до розгляду.

15.12.12017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представники позивача та відповідача, послалися на висловлену у письмових поясненнях та запереченнях позиції й подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Суд, керуючись частиною третьою статті 194 КАС України ухвалив здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Отже, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником автомобіля HONDA PILOT, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 3471, дата першої реєстрації 27.01.2012, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3.

Рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» встановлено в місті Києві місцеві податки і збори, а саме на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, туристичний збір, за місце для паркування транспортних засобів в місті Києві, за провадження деяких видів підприємницької діяльності (п. 1 рішення). Пунктом 2 та 3 даного рішення встановлено єдиний податок для суб'єктів господарювання та затверджено відповідно Положення щодо податків передбачених пунктом 1 рішення.

Рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» внесено зміни до рішення ради від 23.06.2011 №242/5629 та пунктом 1 установлено в місті Києві місцеві податки і збори серед яких податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку, плати за землю. Пунктом 3 рішення від 28.01.2015 №58/923, серед інших, затверджено Положення про транспортний податок.

Згідно Положення про транспортний податок, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 цього Положення є об'єктами оподаткування. Об'єктом оподаткування пунктом 2 Положення є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Пунктом 4 Положення визначено ставку податку у розмірі 25000,00 грн. за кожний легковий автомобіль у розрахунку на календарний рік.

12.06.2015 ДПІ у Дарницькому районі винесено податкове повідомлення рішення форми «Ф» №6958-17, яким повідомлено позивача, що йому визначено суму податкового зобов'язання за транспортним податком з фізичних осіб у сумі 25000,00 грн. з граничним строком сплати у 60 днів з дня вручення.

Проте, позивач не погоджується із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, а тому звернувся до суду з вимогою про визнання його незаконним та скасування.

Суд , визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з наступного.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» статтю 267 ПК України викладено в редакції, за якою запроваджено новий місцевий податок - транспортний податок. Закон України від 28.12.2014 №71-VIII набув чинності 01.01.2015.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

У відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з пунктом 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно з абзацами першим і другим підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Таким чином, з введенням в дію положень статей 267 ПК України у вказаній вище редакції, тобто з 01.01.2015, запроваджено новий податок - транспортний податок і платниками цього податку є власники транспортних засобів, які використовувалися до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см.

При цьому, формально вірно визначивши платника транспортного податку, базу та об'єкт оподаткування, відповідач помилково при винесенні податкового повідомлення-рішення позивачу не врахував наступні положення ПК України.

Так, у статті 10 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) встановлено перелік місцевих податків, в якому транспортний податок прямо не передбачений. У цьому переліку, зокрема, у підпункті 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України, є податок на майно.

Своєю чергою, відповідно до статті 265 ПК України (в редакції, чинній з 01.01.2015) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Враховуючи наведене, транспортний податок є місцевим податком.

Відповідно до пункту 8.3 статті 8 ПК України до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Частиною першої статті статтею 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

Згідно з пунктом 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до пункту 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання: встановлення місцевих податків і зборів відповідно до ПК України.

Пунктом 10.2 статті 10 ПК України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.3.1 пункту12.3 статті 12 ПК України встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об'єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов'язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Зі змісту наведених норм закону випливає, що встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення до початку наступного бюджетного періоду.

Як підтверджено матеріалами справи, Київською міською радою прийнято рішення від 28.01.2015 №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629», яким встановлено транспортний податок та затверджено Положення про його справляння.

Дану обставину суд оцінює з врахуванням наступного. Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» набрав чинності з 01.01.2015.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, прийняття рішення Київською міською радою 28.01.2015, яким встановлено транспортний податок, унеможливлює застосування цього податку у 2015 році, а тому це рішення може бути реалізовано тільки починаючи з наступного бюджетного року, тобто з 2016 року.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку, що підстави для справляння транспортного податку у 2015 році відсутні. Законодавчою перешкодою для цього є норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України.

Окремо слід зазначити, що застосування контролюючим органом положень статті 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком у 2015 році позивача не відповідає положенням статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, застосування транспортного податку в 2015 році суперечить нормам підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, тобто, принципу стабільності податкового законодавства, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а також, що податки та збори, їх ставки, податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Така ж позиція висловлена і Верховним Судом в ряді рішень, зокрема у постанові від 13.02.2018 у справі 805/2715/16-а, у постанові від 07.02.2018 у справі №810/832/17, у постанові від 13.02.2018 у справі №826/16171/16.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6958-17 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб 18011001 у розмірі 25000,00 грн. за 2015 рік є таким, що суперечить положенням ПК України, тобто, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві форми «Ф» від 12.06.2015 №6958-17 про визначення податкового зобов'язання ОСОБА_1, за платежем транспортний податок з фізичних осіб 18011001 у розмірі 25000,00 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (02068, м. Київ, вул. О.Кошиця, 3, код за ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (02081, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Чудак О.М.