Справа № 812/1650/17
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1650/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Кисельової Є.О.,

за участю секретаря судового засідання: Жданової Г.Є.,

без участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Альянс-строй"до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2017 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Альянс-строй" (далі - позивач, ТОВ "БК "АС") до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області), в якому заявлено вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 09.10.2017 № 1, яким ТОВ "БК "АС" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на 73 266 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не згоден з податковим повідомленням-рішенням від 09.10.2017 № 1 з підстав того, що статтею 3 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" у період та на території проведення антитерористичної операції, яку розпочато Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Частиною четвертою цієї статті визначено, що заходи контролю, серед іншого, здійснюються органами Державної фіскальної служби України (крім митного контролю на кордоні). Таким чином провівши перевірку позивача, відповідач порушив вимоги законів.

Посилання відповідача в акті перевірки на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.05.2016 у кримінальному провадженні №1-кп/428/456/2016 (справа № 428/1898/16-к), як на доказ неможливості здійснення господарських операцій, теж піддається сумніву, оскільки цим вироком затверджена угода між прокурором Сєвєродонецької міської прокуратури та низкою осіб, які визнали себе винними у вказаних у вироці та акті протиправних діях.

Крім того позивач вважає, що податковий орган на підставі зазначених ним в акті перевірки обставин, вважає, що у даному випадку відсутнє виконання укладеного договору між позивачем та його контрагентом, тобто, має місце оспорюваність самого договору та відповідно до чого податковий орган з порушенням договірних (цивільних, господарських) відносин між суб'єктами господарювання, що регулюється відповідними законодавчими актами, переходить в площину, тобто до взаємовідносин, у сфері податкового законодавства та робить відповідні висновки. Надаючи таку оцінку господарським правовідносинам, податковий орган тим самим виходить за межі своєї компетенції щодо недійсності (нікчемності) таких правочинів. Податковий орган із стадії визначення такого правочину недійсним переходить у надання правової оцінки щодо його нікчемності, що за своєю правовою природою мають різне правове навантаження. Але відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України правочини, що мають ознаки оспорюваності, визнаються недійсними в судовому порядку та за рішенням суду. В даному випадку податковий орган, без обов'язкового виконання вимог законодавства, без визнання такого правочину недійсним в судовому порядку, робить висновки про його недійсність та переходить до іншої стадії, визнаючи такий правочин нікчемним, що також суперечить вимогам законодавства, враховуючи наявність "презумпції правомірності правочину". Наслідком таких висновків є висновки про порушення у сфері податкового законодавства, що, в свою чергу призводить до прийняття податкового повідомлення-рішення. Податковий орган, формуючи такі не притаманні йому висновки та приймаючи таке рішення, порушує принцип визначеної компетенції щодо визнання таких правочинів недійсними, що призводить до безпідставного прийняття рішення.

На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До відділу діловодства та обліку звернення громадян суду (канцелярію) подав клопотання про розгляд справи буз участі уповноваженого представника (т. 2 арк. спр. 60).

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд адміністративної справи за його відсутності (т. 2 арк. спр. 61). Також подав відзив на адміністративний позов, та з підстав, зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову (т. 1 арк. спр. 207-217).

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході судового розгляду даної справи учасниками справи подано такі заяви та заявлено такі клопотання:

-представником позивача: про проведення судового засідання, призначеного на 27.11.2017 за відсутності представника позивача (т. 1 арк. спр. 182);

-про проведення судового засідання, призначеного на 06.12.2017 за відсутності представника позивача, призначення судового засідання на іншу дату, та зупинення провадження у справі (т.1 арк. спр. 189-191); про призначення судового засідання на іншу дату (т. 2 арк. спр. 48, 57); про проведення судового засідання, призначеного на 26.02.2018 без участі представника позивача (т.2 арк. спр. 60);

-представником відповідача: про зупинення провадження у справі для надання відповідачем заперечень на позов та доказів на їх підтвердження (т. 1 арк. спр. 184, 192); про подання доказів по справі, витребуваних ухвалами суду (т. 1 арк. спр. 202-242, т.2 арк. спр. 1-39); про проведення судового засідання, призначеного на 26.02.2018 за відсутності представника відповідача (т. 2 арк. спр. 61).

Судом по справі вчинено такі процесуальні дії:

-ухвалою від 10.11.2017 про відкриття провадження у справі зобов'язано сторони надати до суду докази, яких, на думку суду, не вистачає (т. 1 арк. спр. 1);

-ухвалою від 22.11.2017 задоволено клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, зупинено провадженні у справі до 06.12.2017 (т. 1 арк. спр. 184);

-ухвалою від 06.12.2017 поновлено провадження у справі (т. 1 арк. спр. 196);

-ухвалою від 06.12.2017 задоволено клопотання представників сторін про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі до 17.01.2018 (т. 1 арк. спр. 282-283);

- ухвалою від 17.01.2018 поновлено провадження у справі (т. 2 арк. спр. 40);

-ухвалою від 17.01.2018 про оголошення перерви в судовому засіданні до 29.01.2018 (т. 2 арк. спр. 42).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

ТОВ "БК "АС", ідентифікаційний код юридичної особи 33923377, є юридичною особою; зареєстровано виконавчим комітетом Луганської міської ради 27.12.2005; місцезнаходження юридичної особи: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, проспект Радянський, будинок 21, кімната 202; як платник податків перебуває на обліку в ДПІ у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області. Вказане встановлено держаними ревізорами-інспекторами під час документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "БК "АС", результати якої оформлені актом від 27.09.2017 № 274/12-32-14-01/33923377 (т. 1 арк. спр. 11-61).

На підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, у зв'язку з ненаданням у повному обсязі інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) на запит ГУ ДФС у Луганській області від 10.07.2017 № 1541/10/12-32-14-01-09, відповідно до наказу ГУ ДФС у Луганській області від 11.09.2017 № 536 відповідачем у період з 18.09.2017 по 21.09.2017 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ "БК "АС" з питань дотримання вимог податкового законодавства України за період вересень - жовтень 2015 року з ПДВ та за 2015 рік з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ "Стимоіл-Компані", за результатами якої складено акт від 27.09.2017 № 274/12-32-14-01/33923377 (т. 1 арк. спр. 11-61).

У висновках акта від 27.09.2017 № 274/12-32-14-01/33923377 зазначено, що проведеною перевіркою ТОВ "БК "АС" встановлені порушення, зокрема пунктів 44.1, 44.6 статті 46, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2015 рік на суму 73 266,00 грн. (т. 1 арк. спр. 59).

Як зазначено в акті, між ТОВ "Стимоіл-Компані" та ТОВ "БК "АС" укладені такі договори: договір поставки від 10.09.2015 № 1009-15, договір надання послуг від 01.08.2015 № 0108-15.

В ході проведення перевірки встановлено, що надані ТОВ "БК "АС" документи (договори, податкові накладні, видаткова накладна, акти надання послуг та інші) хоча й частково відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не відображають фактичного руху товарів, робіт, послуг між ТОВ "БК "АС" та ТОВ "Стимоіл-Компані", тобто є такими, що не засвідчують фактичне здійснення господарських операцій.

Встановлені дані і факти, які доводять, що господарські операції не опосередковані фактичним рухом товарів, виконанням робіт (наданням послуг), а саме: відсутність документів, які підтверджують транспортування товарів від ТОВ "Стимоіл-Компані" до ТОВ "БК "АС" (товарно-транспортні накладні, дорожні (путьові) листи тощо); відсутність документів, що підтверджують країну походження товару (сертифікати якості, технічні паспорти або технічні умови, посвідчення про якість ТМЦ тощо); задекларовані на адресу ТОВ "БК "АС" товари, роботи, послуги ТОВ "Стимоіл-Компані" від інших суб'єктів господарювання не придбавались (не отримувались); відсутність фактичної можливості виконувати будівельні роботи, послуги (відсутність у ТОВ "Стимоіл-Компані" будівельної ліцензії, кваліфікованого персоналу, основних засобів, будівельних машин і механізмів, обладнання); наявність вироку суду щодо фіктивності ТОВ "Стимоіл-Компані".

Детальний опис первинних документів ТОВ "БК "АС", копії яких наявні в матеріалах справи (т. 1 арк. спр. 67-166), та порушень щодо задекларованих операцій з придбання товарів, робіт, послуг від ТОВ "Стимоіл-Компані" викладено у пункті 3.1.1.1 акта перевірки (т. 1 арк. спр. 15-29).

На підставі акта від 27.09.2017 № 274/12-32-14-01/33923377 ГУ ДФС у Луганській області податковим повідомленням-рішенням від 09.10.2017 № 1 збільшено ТОВ "БК "АС" суму грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток на 73266,00 грн. (т. 1 арк. спр. 62).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Закон України від 02.09.2014 № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669-VII), що визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, передбачено, що органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 11 Закону № 1669-VII визначено, що:

-цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону (частина перша);

-дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення (частина друга);

-закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону (частина третя).

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до статті 1 Закону № 877-V (тут і надалі положення Закону наведені у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у цьому Законі нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:

державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом;

спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Статтею 2 Закону № 877-V визначено сферу дії цього Закону, а саме:

-дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина перша);

-дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення (частина друга);

-заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації (частина четверта);

-зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина п'ята).

Слід зазначити, що статтю 2 Закону № 877-V частинами четвертою та п'ятою доповнено згідно із Законом України від 03.11.2016 № 1726-VІІІ "Про внесення змін до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 1726-VІІІ), який набрав чинності з 01.01.2017.

Пунктами 5, 6, 7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1726-VІІІ установлено, що на період проведення антитерористичної операції забороняється проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України суб'єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Установити, що заборона на проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання (в тому числі проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України) поширюється також на суб'єктів господарювання, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції.

Заходи державного нагляду (контролю) щодо діяльності суб'єктів господарювання, зазначених у пунктах 5 та 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, можуть здійснюватися у разі їх ліквідації (реорганізації) або за письмовою заявою таких суб'єктів господарювання.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються та актуалізуються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

Системним аналізом вищевикладеного встановлено, що, починаючи з 01.01.2017 Законом № 1726-VІІІ поширено дію Закону № 877-V на заходи контролю, що здійснюються органами. Відповідно, починаючи з 01.01.2017 на такі заходи контролю поширено й Закон № 1669-VII. Разом з тим, закони № 1669-VII та № 877-V слід застосовувати, з урахуванням особливостей, зазначених у пунктах 5 та 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на період проведення антитерористичної операції законами № 1669-VII та № 1726-VІІІ введено мораторій на проведення органами Державної фіскальної служби України планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" та від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" територію Луганської області, у тому числі й місто Сєвєродонецьк, віднесено до території проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" місто Сєвєродонецьк, де позивач здійснює свою господарську діяльність, не включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З описаних вище документів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що позивач не є тим суб'єктом господарювання, щодо якого протягом 2017 року Законами № 1669-VII та № 1726-VІІІ поширювалася заборона органам ДФС проводити планові та позапланові перевірки.

Слід також зазначити, що статтею 2 Закону України від 03.11.2016 № 1728-VIII "Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі - Закон № 1728-VIII) встановлено до 31 грудня 2017року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом з тим, статтею 6 Закону № 1728-VIII визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю), зокрема центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, та його територіальними органами.

Тобто, дія Закону № 1728-VIII не поширюється на здійснення заходів державного нагляду (контролю) органами ДФС.

Відповідно, з огляду на вищевикладене, судом встановлено, що твердження позивача про неможливість здійснення відповідачем у 2017 році позапланової документальної невиїзної перевірки ТОВ "БК "АС" внаслідок дії мораторію, є безпідставними, тому до уваги судом не приймаються.

Надаючи оцінку іншим обставинам, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд виходить з такого.

Пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і надалі положення Податкового кодексу України наводяться в редакції, чинній на час здійснення господарських операцій) визначено, що у цьому Кодексі поняття вживаються в такому значенні:

-господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36);

-податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156);

-14.1.181. податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України.

Так, згідно з положеннями пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 996-XIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню у бухгалтерському обліку.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарської операції.

Порядок формування податкового кредиту визначений статтею 198 Податкового кодексу України, а саме:

-до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (пункт 198.1);

-датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2);

-податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3);

-не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Дослідженням акта від 27.09.2017 № 274/12-32-14-01/33923377 встановлено, що відповідачем в ході перевірки встановлено ознаки відсутності факту реального здійснення господарських операцій ТОВ "БК "АС" з контрагентом-постачальником ТОВ "Стимоіл-Компані".

Так, у видатковій накладній від 17.09.2015 № 63 відсутні ініціали та прізвище посадових осіб постачальника та покупця, відсутня інформація щодо довіреності на отримання товарів, а наявні лише підписи та печатки суб'єктів господарювання. Тобто, така видаткова накладена не може вважатися належним чином оформленим документом.

Крім цього, позивачем листом від 21.07.2017 № 21/07 (т. 1 арк. спр. 20) повідомлено про те, що доставка будівельних матеріалів здійснювалась власним транспортом ТОВ "БК "АС" - автомобілем НОМЕР_1, тоді як за умовами договору поставки від 10.09.2015 № 1009-15, укладеного між позивачем та ТОВ "Стимоіл-Компані, поставка товару проводиться транспортом постачальника. Тобто перевіркою встановлено суперечність пояснень позивача з умовами Договору. Разом з тим, ТОВ "БК "АС" контролюючому органу не надано жодних документів для спростування таких суперечностей (товарно-транспортні накладні, дорожні (путьові) листи тощо); документів, що підтверджують країну походження товару (сертифікати про походження товару, митні декларації країни експорту товару тощо); сертифікати якості, технічні паспорти або технічні умови, посвідчення про якість ТМЦ.

Також, проведеною перевіркою встановлено, що між ТОВ "БК "АС" та ТОВ "Стимоіл-Компані" укладено договір про надання послуг від 01.08.2015 № 0108-15, пунктом 3.2 розділу 2 якого передбачено, що надання послуг та приймання їх результатів оформлюються актом приймання-передачі наданих послуг. В актах наданих послуг від 30.10.2015 № № 5, 6, 7 умовою надання послуг визначено договір про надання послуг без уточнення його номеру та дати. Проте, послуги, зазначені у цих актах, не відповідають послугам, визначеним договором від 01.08.2015 № 0108-15.

Відповідно до номенклатури податкових накладних, зареєстрованих ТОВ "Стимоіл-Компані" у Єдиному реєстрі податкових накладних за період серпня-листопада 2015 року, встановлено, що реалізовані товари, роботи, послуги на адресу ТОВ "БК "АС", відмінні від придбаних товарів, робіт, послуг. З чого, контролюючим органом зроблений висновок, що задекларовані на адресу ТОВ "БК "АС" товари, роботи, послуги ТОВ "Стимоіл-Компані" від інших суб'єктів господарювання не придбавались (не отримувались).

Крім того, за даними бази даних ІС "Податковий блок" у ТОВ "Стимоіл-Компані" відсутня можливість виконувати будівельні роботи та надавати відповідні послуги, оскільки у нього відсутня ліцензія на здійснення будівельних робіт, кваліфікований персонал, основні засоби, будівельні машини, обладнання.

Таким чином контролюючим органом встановлено, що ТОВ "Стимоіл-Компані" фактично не здійснювало поставку товарів, робіт, послуг на адресу ТОВ "БК "АС".

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З огляду на зазначене, суд погоджує висновки контролюючого органу, що надані ТОВ "БК "АС" документи (договори, податкові накладні, видаткова накладна, акти надання послуг та інші) хоча й частково відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не відображають фактичного руху товарів, робіт, послуг між ТОВ "БК "АС" та ТОВ "Стимоіл-Компані", тобто є такими, що не засвідчують фактичне здійснення господарських операцій.

Відображенню у податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, а не та, зміст якої лише відображений в первинних документах. Відповідно господарська операція, яка фактично відбулась і створює відповідні податкові наслідки для платника податків. Натомість, господарська операція, яка фактично не відбулась, спрямована лише на відображення її змісту у первинних документах.

Твердження позивача, що у даному випадку податковий орган, без обов'язкового виконання вимог законодавства щодо визнання правочину недійсним у судовому порядку, робить висновки про його недійсність та переходить до іншої стадії, визнаючи такий правочин нікчемним, суд до уваги не приймає, зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 20.01.2016 у справі № 826/11531/14, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

-неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

-відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

-здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

Тобто, з вищевикладеної правової позиції, суд дійшов висновку, що відповідач, як контролюючий орган, аналізуючи податкову вигоду суб'єкта господарювання від певної господарської операції має право піддавати сумніву відомості, які містяться у первинних бухгалтерських та податкових документах, якими таку операцію оформлено у бухгалтерському та податковому обліку.

Більш того, дослідженням акта перевірки встановлено відсутність у ньому тверджень відповідача, що угоди, укладені позивачем з його контрагентом, є недійсними.

Крім того, судом встановлено, що в ході перевірки відповідачем використано вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10.05.2016 у кримінальному провадженні №1-кп/428/456/2016 (справа № 428/1898/16-к) (т. 2 арк. спр. 1-8), дослідженням якого встановлено, що засновника та керівника ТОВ "Стимоіл-Компані" ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою та п'ятою статті 27, частиною другою статті 28, частинами першою та другою статті 205 Кримінального кодексу України, а саме у сприянні фіктивному підприємництву шляхом створення, зокрема, суб'єкта підприємницької діяльності ТОВ "Стимоіл-Компані" з метою прикриття незаконної діяльності, яка полягала у наданні послуг суб'єктам підприємницької діяльності реального сектору економіки з переводу безготівкових коштів у готівку шляхом здійснення безтоварних фінансово-господарських операцій, формування штучних валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість таким суб'єктам без фактичного здійснення господарських операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт, надання послуг, що не відповідає положенням Податкового кодексу України.

Так, у вироку зазначено, що у період червня-листопада 2015 року з використанням підконтрольного ТОВ "Стимоіл-Компані" сформовано штучний податковий кредит контрагентам-покупцям та відповідно зменшено їх податкові зобов'язання у вигляді несплати податку на додану вартість на загальну суму понад 11,3 млн грн, у тому числі ТОВ "БК "АС".

Верховним Судом України у постановах від 01.12.2015 у справі № 826/15034/14, від 14.06.2016 у справі № 826/14268/14, від 25.04.2017 у справі № 816/8405/15 висловлено правову позицію, що статус фіктивного, нелегального підприємства не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням правових позицій Верховного Суду України, суд дійшов висновку, що подані ТОВ "БК "АС" первинні документи бухгалтерського та податкового обліку не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими ГУ ДФС у Луганській області фактами щодо фіктивної діяльності контрагента позивача - ТОВ "Стимоіл-Компані", свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку ТОВ "БК "АС".

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує. Позивачем суду не надано доказів, які б спростовували викладені в акті перевірки обставини.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 09.10.2017 № 01 винесено ГУ ДФС у Луганській області із дотриманням вимог законодавства, відповідно, відсутність підстав для його скасування.

За приписами статті 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Альянс-строй"до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2018 року.

Суддя Є.О. Кисельова