Справа № 821/1433/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 821/1433/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року (м. Херсон, дата складання повного тексту рішення - 28.11.2017р.) по справі за адміністративним позовом Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И В:

26.09.2017 року Херсонське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ПАТ «Херсонська теплоелектроцентраль», в якому просило суд стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 73 254,17 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4717,3 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 73254,17 грн., однак останній добровільно ці санкції не сплатив, у зв'язку з чим, позивачем було нараховано пеню по сплаті цих адміністративно-господарських санкцій у розмірі 4717,3 грн. В подальшому, оскільки вищезазначені суми відповідачем добровільно не було сплачено, позивач звернувся до суду з даним позовом про їх стягнення.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, директор Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів 01.12.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24.11.2017р. та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

З 28 серпня по 04 вересня 2017 року ГУ Держпраці у Херсонській області було проведено планову перевірку ПрАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» з питань додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що складено акт №21-01-235/260.

За наслідками цієї перевірки Управління Держпраці дійшло до висновку про порушення товариством вимог ст.19 Закону України від 21.03.1991р. №875-ХІІ. Так, в даному акті перевірки Управління Держпраці зазначає, що відповідно до звіту із праці за січень - грудень 2016 року за формою 1-ПВ та довідки підприємства від 30.08.2017 року №01-22/90 середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2016 рік складає 515 осіб. Норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів встановлений у кількості 21 робочого місця, але на момент проведення перевірки за 2016 рік середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 20 осіб (звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2016 рік), тобто зазначений норматив на підприємстві не виконаний.

Як видно з матеріалів справи, ПрАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» протягом 2016 року неодноразово зверталось до Херсонського міського центру зайнятості зі звітністю про інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою №3-ПН (із позначенням про можливість працевлаштування інвалідів; листи від 22.04.2016 № 01-22/70, від 27.04.2016 № 01-22/71, від 31.05.2016 № 01-22/92, від 04.07.2016 № 01-22/113, від 01.08.2016 № 01-22/122, від 30.08.2016 № 01-22/139, від 03.10.2016 № 01-22/147, від 28.10.2016 № 01-22/160, від 28.11.2016 № 01-22/172, від 26.12.2016 № 01-22/183).

Відповідно до розрахунку позивача, за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів у 2016 року, розмір адміністративно-господарські санкції становить 73254,17 грн., а пені за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій - 4717,3 грн.

Не погоджуюсь з не сплатою заборгованості відповідачем, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991р. №875-ХІІ.

Так, приписами ст.18 Закону №875-ХІІ визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ч.ч.1,2,3 ст.19 цього ж Закону №875-ХІІ, для підприємств установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 (одного) робочого місця.

При чому, підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення. Підприємства здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст.18 цього Закону.

Крім того, частиною 1 ст.20 Закону №875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст.19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Однак, положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

У відповідності до вимог п.2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування» (затв. Постановою КМУ від 31.01.2007р. №70), звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Також, ч.2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він вжив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

До того ж, слід зазначити, що за змістом ст.18-1 Закону №875-ХІІ, пошук підходящої роботи безпосередньо здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

При цьому, одночасно необхідно звернути увагу й на те, що аналогічна правова позиція з цього питання вже неодноразово була висловлена як Вищим адміністративним судом України, зокрема по справі №К/800/8387/16 від 01.03.20017р., по справі №К/800/27329/17 від 10.08.2017р., по справі №К/800/24498/16 від 16.08.2017р., так і Верховним судом України по справі №21-81а13 від 16.04.2013р.

Так, як встановлено з матеріалів справи та вже зазначалося вище, протягом 2016 року ПрАТ «Херсонська теплоелектроцентраль» неодноразово подавало звіти форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та постійно інформувало службу зайнятості про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інвалідів.

До того ж, Херсонський міський центр зайнятості, в свою чергу, листом від 27.10.2017 року №04-24/24.93 також підтвердив, що, дійсно, отримав від ПрАТ «Херсонська ТЕЦ» інформацію за формою 3-ПН «Звіт про наявність вакансій», із позначенням у II розділі «Характеристики вакансії (й) та вимоги до претендентів» за можливості працевлаштування відповідної категорії громадян-інвалідів та працевлаштував одну особу за посадою «касир на підприємстві».

Окрім того, в зазначеному листі від 27.10.2017 року Херсонський міський центр зайнятості зазначив, що для оперативного укомплектування вакансій та більш якісного підбору персоналу ним за участю ПрАТ «Херсонська ТЕЦ» проводились міні-ярмарки вакансій, на які запрошувались зареєстровані в центрі зайнятості особи з обмеженими фізичними можливостями.

Отже, з вказаного вбачається, що відповідачем у 2016 році було вжито усіх необхідних заходів зі створення робочих місць для інвалідів та було належним чином повідомлено органи працевлаштування інвалідів про створення відповідних робочих місць.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено _26 лютого 2018_р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

В.О. Скрипченко