Справа № 826/17689/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 лютого 2018 року № 826/17689/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Васильченко І.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві
доПриватного підприємства «СТ-Автоматика»
про стягнення заборгованості в розмірі 361,71 грн.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернулось Лівобережне управління Пенсійного фонду України в м.Києві з позовом до Приватного підприємства «СТ-Автоматика» про стягнення заборгованості в розмірі 361,71 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.01.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі та запропоновано відповідачу у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, оригінали і належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких він діє.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача утворилась заборгованість у зазначеному розмірі по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, штрафних санкцій та пені перед Пенсійним фондом в загальному розмірі 361,71 грн., яка відповідачем у встановлені законодавством строки погашена не була.

Відповідач у визначений судом строк відзив на позовну заяву не надав, заяву про визнання позову також суду не надіслав.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Приватне підприємство «СТ-Автоматика» зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа за адресою: 02225, м.Київ, вул. Волкова, 24, кв. 117, яке відповідно до ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV та ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року N 400/97-ВР є платником внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування регламентовано Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року N 400/97-ВР (надалі - Закон N 400/97-ВР).

Відповідно до ст. 1 названого Закону платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Збір на обов'язкове державне пенсійне страхування платники збору, визначені у частині другій цієї статті, сплачують до Пенсійного фонду України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 3 цього ж Закону).

В той же час, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також врегулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначено Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV (надалі - Закон N 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 названого Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ст. 11 Закону N 1058-IV загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об'єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру.

Процедуру стягнення заборгованості зі сплати внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески), сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, а також відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах визначено Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 р. N 21-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16 січня 2004 р. за N 64/8663 (надалі - Інструкція N 21-1).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, штрафних санкцій та пені перед Пенсійним фондом України в розмірі 361,71 грн., а саме: недоїмку - 206,72 грн., фінансові санкції - 153,66 грн., пеня - 1,33 грн.

Вказана вище заборгованість, згідно карток особового рахунку страхувальника юридичної особи або фізичної особи, яка має найманих працівників, виникла в період з 01.10.2012 р. по 24.11.2017 р.

Позивачем було направлено відповідачу вимогу про сплату боргу в сумі 361,71 грн. від 04.10.2013 р. № Ю-34, яка повернулася у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Так, обґрунтовуючи підстави звернення до суду із позовом, позивач посилається на норми Закону N 1058-IV та Інструкції N 21-1, в редакції чинній станом на 2008 рік.

Так, згідно п. 5.1.5 Інструкції N 21-1, в редакції чинній станом на 2008 рік, у разі здійснення протягом базового звітного періоду виплат (виплати доходу), на які нараховуються страхові внески, страхувальники одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати авансові платежі у вигляді сум страхових внесків, що підлягають нарахуванню на зазначені виплати (дохід) у розмірах, установлених для страхувальників (33,2 відсотка, 4 відсотки, 42 відсотки, 19,92 відсотка цих сум).

Окрім того, позивач посилається на норми ч. 4 ст. 4 Закону (в редакції від 04.06.2008 р.) відповідно до якої із заробітної плати працівників підприємства проводиться утримання у розмірі від 1-5 % частини сукупного оподатковуваного доходу.

Страхові внески нараховуються незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того, чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати.

Нараховані за відповідний базовий період страхові внески сплачуються платниками шляхом перерахуванням безготівкових сум з їх банківських рахунків не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду незалежно від виплати заробітної плати (доходу) на суми яких нараховуються страхові внески. Базовим звітним періодом є календарний місяць.

Відповідно до ч. 10 ст. 106 Закону N 1058-IV (в редакції чинній станом на 2008 рік) за несвоєчасне перерахування або несвоєчасне зарахування на банківські рахунки органів Пенсійного фонду та Накопичувального фонду сум страхових внесків, фінансових санкцій, зазначених у частині дев'ятій цієї статті, сум інвестиційного доходу, одержаного від інвестування коштів Накопичувального фонду, за несвоєчасне перерахування за платіжними документами виконавчих органів Пенсійного фонду та несвоєчасне зарахування на банківські рахунки сум коштів Пенсійного фонду та Накопичувального фонду, які використовуються на цілі, передбачені цим Законом, нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка зазначених сум, розрахована за кожний день прострочення їх перерахування (зарахування) та накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не зарахованих (неперерахованих) сум.

Відповідно до ч. 8 цієї статті на недоїмку нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що розрахунок заборгованості відповідача в сумі 361,71 грн. за період 2012-2017 рр. зроблено позивачем на підставі норм Інструкції N 21-1 та Закону N 1058-IV, які станом вже на 2012 рік втратили чинність, зокрема, змінився механізм та формула нарахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивач не надав жодних обґрунтувань підстав виникнення заборгованості за період з 2012 по 2017 рік, її розрахунку, не визначив періоду з якого нараховувалася пеня на недоїмку, не надав розрахунку штрафних санкцій, що дає підстави суду дійти висновку про безпідставність нарахування відповідачу пені та штрафних санкцій, а також ставить під сумнів розрахунок суми недоїмки відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із системного аналізу фактичних обставин справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість, безпідставність та недоведеність заявлених позовних вимог позивача, а, отже, і відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 77, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду в м.Києві відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко