Справа № 504/2465/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року

Київ

справа № 504/2465/15-а

провадження № К/9901/10566/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі також - відповідач), за участю третьої особи: Управління пенсійного фонду України в Комінтернівському районі Одеської області (далі також - УПФУ в Комінтернівському районі Одеської області) про визнання дій та бездіяльності протиправними, скасування постанови, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Комінтернівського районного суду Одеської області, прийняту 8 червня 2016 року у складі судді Доброва П.В., та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду, постановлену 16 листопада 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Федусик А.Г., суддів: Шевчук О.А., Зуєвої Л.Є.,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_1, в якому просила:

- визнати дії та бездіяльність відповідача щодо закриття виконавчого провадження ВП № 44078905, затягування та не застосування жодних дієвих засобів для сприяння виконанню судового рішення у справі № 2-а-2555/11, передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження» - протиправними;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 44078905 від 29 травня 2015 року у справі № 2-а-2555/11 та зобов'язати відповідача поновити виконавче провадження у цій справі, застосувати усі важелі, надані Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду в повному обсязі;

- прийняти окрему ухвалу про притягнення до відповідальності держвиконавця ОСОБА_3 за постійне невиконання своїх посадових обов'язків, затягування процесу виконання рішень суду та за постійне порушення норм чинного законодавства, які потягли негативні наслідки;

- стягнути з відповідача на користь позивача усі судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в провадженні державного виконавця ОСОБА_3 знаходився на примусовому виконанні виконавчий лист від 08 липня 2014 року з виконання рішення Комінтернівського районного суду Одеської області у справі № 2-а-2555/11 за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Комінтернівському районі Одеської області. Постановою відповідача від 29 травня 2015 року, отриманою позивачем 30 травня 2015 року, виконавче провадження було закрито у зв'язку із виконанням, хоча фактично рішення не виконано. Позивач зазначає, що відповідач допустив бездіяльність, а також неодноразове порушення закону при здійсненні примусового виконання. Штраф за невиконання рішення суду відповідач до УПФУ в Комінтернівському районі Одеської області не застосував, умисно затягував виконавче провадження, безпідставно звертаючись за роз'ясненням судового рішення.

Комінтернівський районний суд Одеської області постановою від 8 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовив повністю.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, просив скасувати їх рішення, та направити справу на новий розгляд.

Представник відповідача надав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права. Тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів без змін.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції виходив з того, що постанова про закінчення виконавчого провадження є такою, що відповідає законодавству України, а вимоги про її скасування та зобов'язання відповідача поновити виконавче провадження такими, що задоволенню не підлягають.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Суди встановили, що постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2013 року у справі № 2-а-2555/11 зобов'язано УПФУ в Комінтернівському районі Одеської області здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника «Зс» - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, за 2010 рік, з виплатою різниці з урахуванням вже проведених виплат з дня призначення пенсії.

У відповідності до пункту 1, пп.1 пункту 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 44078905 від 17 липня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ОСОБА_3. за заявою стягувача було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-2555/11, виданого 08 липня 2014 року Комінтернівським районним судом Одеської області, про зобов'язання УПФУ в Комінтернівському районі Одеської області здійснити розрахунок пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника «Зс» - середня заробітна плата працівників, зайнятих у галузях економіки України, за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, за 2010 рік, з виплатою різниці з урахуванням вже проведених виплат з дня призначення пенсії. Надано строк на добровільне виконання до 7-ми днів з дня винесення постанови.

На вказану постанову до виконавчої служби УПФУ у Комінтернівському районі Одеської області надано лист від 28 липня 2014 року, в якому було зазначено, що 28 липня 2014 року (розпорядження № 1333897) згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 липня 2014 року був проведений перерахунок пенсії з виправленням сум в ручному режимі, так як програмним забезпеченням, з урахуванням середньомісячної заробітної плати за 2010 рік, згідно даних статистики України - 2239 гривень, не передбачено; та проведена виплата з урахуванням боргу за період з 24 червня 2011 року по липень 2014 року. Донарахування суми боргу 2 509,05 гривень проведено за основними відомостями в серпні 2014 року в розмірі 856,09 гривень та борг в сумі 2509,05 гривень, що в сукупності складає 3365,14 гривень.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 44078905 від 29 травня 2015 року затверджена начальником відділу.

За таких обставин постанова про закінчення виконавчого провадження є такою, що відповідає законодавству України, а вимоги про її скасування та зобов'язання відповідача поновити виконавче провадження - такими, що задоволенню не підлягають.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У відповідності до частин першої та другої статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Враховуючи те, що рішення суду виконано, підстав для накладення штрафу на посадових осіб УПФУ у Комінтернівському районі Одеської області немає, також не вбачається в діях виконавчої служби порушень Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та аргументування касаційної скарги, представник позивача фактично не погоджується із перерахунком пенсії ОСОБА_1 проведеним УПФУ у Комінтернівському районі Одеської області, оскільки після проведеного перерахунку розмір її пенсії зменшився.

Так, представник позивача, як на аналогічну справу даній адміністративній справі, посилається на постанову Одеського апеляційного суду від 08 жовтня 2014 року у справі № 504/1296/14-а за позовом ОСОБА_5, по якій ОСОБА_5 було проведено перерахунок та виплачено пенсію у розмірі значно більшому ніж ОСОБА_1

Однак такі доводи представника позивача не приймаються до ваги, оскільки по справі № 504/1296/14-а судом зобов'язано пенсійний фонд провести належний розрахунок пенсії на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до вимог частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в той час, як по цій справі постановою Комінтернівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2013 року було зобов'язано УПФУ у Комінтернівському районі Одеської області здійснити розрахунок пенсії у відповідності до частини другої статті40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто, в даній справі судом було позитивно вирішено лише питання застосування певного розміру середньої заробітної плати, а з інших питань (в тому числі щодо обчислення стажу, проведення оптимізації, методики розрахунку пенсії та інш.) позитивних рішень у цій справі суд не приймав, у зв'язку з чим і контролю з боку виконавчої служби підлягало виконання рішення суду саме в частині застосування визначеного судом розміру середньої заробітної плати та виплата різниці, що і було зроблено.

Аналізуючи встановлені судами обставини справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позовні вимоги про визнання дій та бездіяльності відповідача щодо закриття виконавчого провадження ВП №44078905, затягування та не застосування жодних дієвих засобів для сприяння виконанню судового рішення у справі № 2-а-2555/11, передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження» протиправними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №44078905 від 29 травня 2015 року у справі № 2-а-2555/11, зобов'язання відповідача поновити виконавче провадження у цій справі та застосувати усі важелі, надані Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду в повному обсязі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 242, 341, 343, 349, 350, 355 - 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Комінтернівського районного суду Одеської області від 8 червня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець