Справа № 234/19290/17
Суддя: Фоміна Ю. В.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/234/107/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області, у складі

головуючого судді Фоміної Ю.В.

при секретарі Кравченко Я.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу № 234/19290/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльність противоправною та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльності відповідача протиправною та зобовязання поновити нарахування та виплату пенсії, який обґрунтовує тим, що з 1995 року вона здобула право на отримання пенсії, що підтверджується пенсійним посвідчення. До липня 2014 року вона перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України м. Єнакієве. У звязку із проведенням АТО у населеному пункті де вона мешкала було припинено здійснення повноважень відповідними органами ПФУ. У звязку із чим, не маючи інших джерел існування крім пенсії, вона була змушена звернутися до УПФУ у м. Краматорську Донецької області із заявою про взяття на облік та виплату пенсії. З жовтня 2014 року Відповідач нараховував та перераховував позивачці належні до виплати суми на пенсійний рахунок. В липні 2017 року при перевірці банківського рахунку, на який позивач отримує пенсію було виявлено відсутність пенсійних виплат з лютого 2016 року. Рішення органу ПФУ про припинення виплати пенсії на адресу позивача не надходило, будь-яких повідомлень про припинення виплати пенсії засобами електронного або телефонного звязку позивачка не отримувала. Вважає, що УПФУ у м. Краматорську безпідставно зупинив виплату пенсію, без законних підстав. Пенсія є для неї єдиним джерелом існування, право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Просить визнати протиправною бездіяльність УПФУ у м. Краматорську Донецької області, яка полягає у невиплаті, починаючи з лютого 2016 року, пенсії ОСОБА_1. Зобовязати УПФУ у м. Краматорську Донецької області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з лютого 2016 року.

В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, але представником надана заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмовий відзив на позовну заяву відповідно до якого вважає, що позивачкою пропущено шестимісячний строк звернення до суду, бо позивач вважає, що її право було порушено з 01.02.2016 року. Жодного рішення щодо відмови в поновленні виплати пенсії управління не приймало. Дійсно 16.10.2014 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ у м. Краматорську Донецької області із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ в Єнакієве Донецької області та 01.08.2014 року прийнята на облік як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України по матеріалам електронної справи. Управління звертає увагу на те, що пенсію позивачу призупинено з 01.03.2016 року, а не з 01.02.2016 року, як стверджує позивач. Факт виплати пенсії позивачу в лютому 2016 року підтверджується відомостями про нарахування з особового рахунку позивача. З 01.03.2016 року виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено за результатами звірки з управлінням праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради, оскільки довідка про взяття на облік особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України від 21.12.2015 року № скасована. Правомірність дій територіальних управлінь підтверджено судовою практикою. Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно звернутися особисто в органи ПФУ за місцем реєстрації в якості переселенця та надати оригінали документів, що підтверджують його особистість, проживання на підконтрольній Україні території. З 14.06.2016 року рішення щодо призначення (відновлення) пенсій органами ПФУ можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених виконавчими органами міських рад. Після надання заяви про поновлення виплати пенсії та отримання рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виплата пенсії відбудеться у найближчий період. Станом на 15.01.2018 року ОСОБА_1 за поновленням виплати пенсії не зверталася. Просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясував всі обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка Клінове Артемівського району Донецької області є громадянкою України. (а.с.8)

Відповідно до довідки №1426/23391 від 22.12.2014 року, ОСОБА_1 перемістилася з тимчасово окупованої території, з м. Єнакієве до м. Краматорськ Донецької області, вул. Паркова, 68/12. (а.с.10)

Відповідно до копії пенсійного посвідчення, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 01.10.1994 року має право на отримання пенсії за віком довічно (а.с.9).

З 01.08.2014 року ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області як одержувач пенсії за віком та є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України (визнано відповідач в своїх запереченнях).

Відповідно до листа Управління праці та соціального захисту населення від 07.11.2016 року, рішенням № 9 від 05.10.2016 року довідка № НОМЕР_1 скасована, на підставі пп.3 п.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» у звязку із тривалою відсутністю (понад 60 днів) за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця проживання.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи ) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є субєктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення ( перерахунку ) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і відповідач) зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Згідно ст.49 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

З огляду на положення ч.1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, дії відповідача щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 не обґрунтоване посиланням на жодну із вказаних підстав, бо посилання відповідача на постанову КМУ №365 від 08.06.2016 року та п.17 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, як на підставу для припинення виплати пенсії є протиправним, з огляду на те, що це є підзаконним нормативним актом.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.»

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людині і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Факт скасування довідки про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи з тимчасово окупованої території, не позбавляє її громадянства України, та не може бути підставою для припинення їй виплати пенсії, яку вона отримала відповідно до закону, та право на яку гарантовано Конституцією України.

Таким чином, відповідач всупереч конституційним гарантіям, без законних підстав, протиправно припинив позивачу ОСОБА_1 виплату пенсії, а отже право на пенсію останньої підлягає захисту та поновленню, а позовні вимоги частковому задоволенню, та необхідно визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, яка полягає у невиплаті, починаючи з березня 2016 року, пенсії за віком, а не з лютого 2016 року, як просить позивачка, оскільки відповідно до довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії по особовому рахунку позивача, в лютому 2016 році пенсія ОСОБА_1 була виплачена в розмірі 3307,92 грн. (а.с.21), а також необхідно зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1, та сплатити заборгованість починаючи з березня 2016 року. В частині присудження позивачу виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, - допустити до негайного виконання рішення суду.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду, бо у даному випадку будь-яке письмове рішення не виносилося та має місце бездіяльність відповідача, про яку позивачка дізналася в липні 2017 року, а отже шестимісячний строк звернення із адміністративним позовом до суду не порушений.

Судові витрати відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2,9,12,77,139, 242-246 КАС України, ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ч.2 ст.19 Конституції України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання бездіяльність противоправною та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області, яка полягає у не виплаті, починаючи з березня 2016 року, пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_2, починаючи з березня 2016 року.

Судові витрати відсутні.

В частині присудження позивачу виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, - допустити до негайного виконання рішення суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга відповідно до п.15.5 розділу VI Перехідні положення КАСУ подається в Донецький апеляційний адміністративний суд через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.В. Фоміна