Справа № 826/18314/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2018 року 17:11 № 826/18314/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін від позивача - Штокалов Є.А., від відповідача - Обушевська З.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «МВГ Продакшен»
до треті особи:Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві 1. товариство з обмеженою відповідальністю «Тіда Груп» 2. товариство з обмеженою відповідальністю «А-Тол Бізнес»
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МВГ Продакшен» (далі - позивач/ ТОВ «МВГ Продакшен») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі-відповідач/ ГУ ДФС у м. Києві), треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Тііда Груп», товариство з обмеженою відповідальністю «А-Тол Бізнес» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2016 №, №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджується, за твердженнями позивача, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, письмових пояснень від третіх осіб до суду не надходило.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «МВГ Продакшен» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Тііда Груп» за період з 01.10.2015 по 31.10.2015, з ТОВ «А-Тол Бізнес» за період з 01.01.2016 по 31.01.2016.

Перевіркою встановлено порушення «МВГ Продакшен»:

1. п.1, п.2 статті 9, п. 1 статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» , п. 44.1, п. 44.2 статті 44, п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті занижено податок на прибуток всього в сумі 1068087 грн., в тому числі за 2015 рік у сумі 763318 грн., за 1 квартал 2016 року у сумі 304770 грн.;

2. абз. «б» пп. 185.1 статі 185, пп186.2.1 п. 186.2 статті 186, абз. «б» п. 187.1 статті 187, абз. «а» п. 198.1 , п. 198.2, п. 198.5, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього у сумі 1186764 грн., в тому числі за жовтень 2015 року в сумі 389934 грн., за грудень 2015 року в сумі 458197 грн., за січень 2016 року у сумі 338633 грн.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 19.09.2016 №227/26-15-14-04-02/34840035 (далі по тексту - акт перевірки) та прийняті податкові повідомлення рішення від 18.10.2016:

- №, відповідно до якого позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 1483455,00 грн., з яких 1186764 грн. - за податковим зобов'язанням та 296691 - за штрафними (фінансовими) санкціями.

- №, відповідно до якого позивачу збільшено розмір податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 1335110,00 грн., з яких 1068088 грн. - за податковим зобов'язанням та 267022 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно вимог пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно положень статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

З вищенаведених правових норм вбачається, що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від'ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вбачається зі змісту акту перевірки від 19.09.2016 №227/26-15-14-04-02/34840035, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «МВГ Продакшен» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами - ТОВ «Тіда Груп», ТОВ «А-Тол Бізнес».

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентами з урахуванням умов спірних правовідносин.

Так, фінансово-господарські операції ТОВ «МВГ Продакшен» (замовник) та ТОВ «А-Тол Бізнес» (виконавець) ґрунтувались на договорах про надання послуг:

1. договір про надання послуг щодо розповсюдження реклами від 29.12.2015 №29/12-2015/Р, відповідно до умов якого замовник, який діє від власного імені та за рахунок/ в інтересах своїх клієнтів, доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги/виконати роботи в сфері реклами.

Виконавець надає замовнику можливість здійснювати діяльність із розміщення реклами клієнтів замовника на території терміналу D, ДП МА «Бориспіль».

Для виконання умов цього Договору виконавець має право залучати третіх осіб , залишаючись відповідальним перед замовником за умови, порядок та кінцевий результат надання послуг такими сторонами, а також за оплату послуг таких третіх сторін.

2. договір про надання послуг від 30.12.2015 №30/12-2015, відповідно до умов якого замовник доручає , а виконавець зобов'язується здійснювати виробництво рекламних матеріалів, послуги з монтажу та демонтажу рекламних матеріалів.

Конкретний перелік робіт-послуг погоджується сторонами при оформленні кожного замовлення, які зазначаються у відповідних додатках до даного Договору.

Адреси магазинів, опис рекламних носіїв, строки та детальні умови виробництва, монтажу/демонтажу рекламних матеріалів зазначаються у додатках до даного Договору, які після підписання уповноваженими представниками сторін стають невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до Додатку №1 від 11.01.2016 до Договору від 30.12.2015 №30/12-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з демонтажу світлового декорування банеру ТМ «Borjomi», не пізніше 13 січня 2016 року (включно).

Згідно Додатку №2 від 11.01.2016 до Договору від 30.12.2015 №30/12-2015, виконавець в порядку та на умовах, визначених Договором, виробляє та передає у власність замовник, а замовник приймає та сплачує продукцію - рекламна конструкція «Топер».

Відповідно до умов Додатку №3 від 22.01.2016 до Договору від 30.12.2015 №30/12-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з нанесення рекламного матеріалу ТМ «Vodafone» в терміналі D ДП МА «Бориспіль» не пізніше 26 січня 2016 року (включно).

На підтвердження виконання вимог вказаного договору, позивачем надано до матеріалів справи копії актів здачі - приймання робіт (надання послуг), докази фото фіксації виконаних робіт, наданих послуг.

Фінансово-господарські операції ТОВ «МВГ Продакшен» (замовник) та ТОВ «Тііда-Груп» (виконавець) ґрунтувались на договорах про надання послуг:

1. договір від 25.09.2015 №25/09-15-W, відповідно до умов якого виконавець надає замовнику ексклюзивне право заклювати угоди із рекламодавцями на розміщення контенту в мережі бездротового доступу до Інтернет із застосуванням технології WiFi, що належить МА «Бориспіль»- всі пасажирські термінали «B» «C» «F» «D», а також ексклюзивне право на розміщення контенту в мережі бездротового доступу до мережі Інтернет із застосуванням технології WiFi, що належать МА «Бориспіль» в інших (майбутніх) терміналах на території МА «Бориспіль».

В порядку та на умовах, визначених цим Договором виконавець забезпечує замовнику показ кожному абонементу системи контенту за умовами угод, укладених замовником із рекламодавцем.

Детальні умови, що стосуються контенту за укладеною угодою між замовником із рекламодавцем, а саме: термін, технічні параметри контенту, умови показу в залежності від обладнання користувача та типу браузера, що використовується, довжина тривалості сесії, технічні аспекти авторизації, тривалість показів, ексклюзивність показів та ін. сторони оговорюють у додатках до даного Договору.

Згідно до Додатку №1 від 30.09.2015 до Договору від 25.09.2015 №25/09-15-W сторони погодили, що виконавець на умовах Договору зобов'язується надати замовнику послуги з розміщення контенту в мережі бездротового доступу до Інтернет із застосуванням технології WiFi, на території МА «Бориспіль»- всі пасажирські термінали «B» «C» «F» «D», строком з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року.

Відповідно до Додатку №3 від 30.11.2015 до Договору від 25.09.2015 №25/09-15-W, сторони погодили, що виконавець на умовах Договору зобов'язується надати замовнику послуги з розміщення контенту в мережі бездротового доступу до Інтернет із застосуванням технології WiFi, на території МА «Бориспіль»- всі пасажирські термінали «B» «C» «F» «D», строком з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

2. договір про надання послуг щодо розповсюдження реклами від 28.09.2015 №28/09-2015/Р, відповідно до умов якого замовник, який діє від власного імені та за рахунок/ в інтересах своїх клієнтів, доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги/виконати роботи в сфері реклами.

Виконавець надає замовнику можливість здійснювати діяльність із розміщення реклами клієнтів замовника на території терміналу D, ДП МА «Бориспіль».

Для виконання умов цього Договору виконавець має право залучати третіх осіб , залишаючись відповідальним перед замовником за умови, порядок та кінцевий результат надання послуг такими сторонами, а також за оплату послуг таких третіх сторін.

2. договір від 30.09.2015 №30/09-2015, відповідно до умов якого замовник доручає , а виконавець зобов'язується здійснювати виробництво рекламних матеріалів, послуги з монтажу та демонтажу рекламних матеріалів.

Конкретний перелік робіт-послуг погоджується сторонами при оформленні кожного замовлення, які зазначаються у відповідних додатках до даного Договору.

Адреси магазинів, опис рекламних носіїв, строки та детальні умови виробництва, монтажу/демонтажу рекламних матеріалів зазначаються у додатках до даного Договору, які після підписання уповноваженими представниками сторін стають невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно Додатку №1 від 01.10.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з проведення монтажних робіт автомобіля Jaguar EX, для експонування на території терміналу «D» в ДП МА «Бориспіль», не пізніше 01 жовтня 2015 року (включно).

Відповідно до Додатку №2 від 12.10.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з нанесення рекламного матеріалу ТМ «Ticketsua» в терміналі «D» в ДП МА «Бориспіль», не пізніше 12 жовтня 2015 року (включно).

За умовами Додатку №3 від 12.10.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з нанесення рекламного матеріалу ТМ «Huawei» в терміналі «D» в ДП МА «Бориспіль», не пізніше 12 жовтня 2015 року (включно).

Відповідно до Додатку №4 від 26.10.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з нанесення рекламного матеріалу ТМ «МТС» в терміналі «D» в ДП МА «Бориспіль», не пізніше 27 жовтня 2015 року (включно).

Згідно до Додатку №5 від 26.10.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець в поряд та на умовах, визначених Договором, виробляє та передає у власність замовника, в замовник приймає та сплачує наступну продукцію: екстендер «Pyramida» 4х8м (горизонтальний) -2 шт., та екстендер «Pyramida» 4х8м (вертикальний) -3 шт.

Відповідно до Додатку №8 від 25.11.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з нанесення рекламного матеріалу ТМ «Майкрософт» в терміналі «D» в ДП МА «Бориспіль», не пізніше 01 грудня 2015 року (включно).

Згідно до Додатку №9 від 01.12.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець в поряд та на умовах, визначених Договором, виробляє та передає у власність замовника, в замовник приймає та сплачує наступну продукцію: рекламна конструкція «Арка» (7 шт.).

Згідно Додатку №10 від 01.12.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з проведення монтажних робіт автомобіля Land Rover Discovery Sport, для експонування на території терміналу «D» в ДП МА «Бориспіль», не пізніше 10 грудня 2015 року (включно).

Відповідно до Додатку №11 від 07.12.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець зобов'язується надати послуги з нанесення рекламного матеріалу ТМ «Tui» в терміналі «D» в ДП МА «Бориспіль», не пізніше 15 грудня 2015 року (включно).

Згідно до Додатку №12 від 07.12.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець в поряд та на умовах, визначених Договором, виробляє та передає у власність замовника, в замовник приймає та сплачує наступну продукцію: рекламна конструкція «Арка» (6 шт.)

Відповідно до умов Додатку №13 від 21.12.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець в поряд та на умовах, визначених Договором, виробляє та передає у власність замовника, в замовник приймає та сплачує наступну продукцію: шелфстопер (123 шт.)

Згідно до Додатку №14 від 21.12.2015 до договору від 30.09.2015 №30/09-2015, виконавець в поряд та на умовах, визначених Договором, виробляє та передає у власність замовника, в замовник приймає та сплачує наступну продукцію: рекламна конструкція «Топер» (10 шт.)

На підтвердження виконання вимог вказаного договору, позивачем надано до матеріалів справи копії актів здачі - приймання робіт (надання послуг), видаткових накладних, докази фотофіксації виконаних робіт, наданих послуг.

У свою чергу, висновки контролюючого органу ґрунтуються (за змістом акту перевірки) на результаті аналізу податкової інформації контрагентів позивача.

Так, ГУ ДФС у м. Києві в акті перевірки посилається інформацію з Єдиного реєстру податкових накладних, листи податкової інформації Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області від 28.01.2016 №20/11-23-22-04/39693046 (за період:вересень, жовтень, листопад 2015 року), від 16.03.2016 №32/11/23-14-04/39693046 (за період грудень 2015 року), які є результатом опрацювання зібраної інформації по ТОВ «Тіда Груп», з огляду на які контролюючий орган дійшов до висновку про фактичну неможливість здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки, слід зазначити, чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.04.2014 у справі №К/800/36098/13.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

У той же час, контролюючим органом при дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками такої операції, на підстав якої сформовані дані податкового обліку. Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

При цьому суд керується пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними": при кваліфікації правочину за ст. 228 Цивільного кодексу України має враховуватись вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі.

Однак, відповідачем не було надано доказів наявності вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205 КК України (фіктивне підприємництво), а договори, укладений позивачем з даними товариствами до теперішнього часу у судовому порядку не визнано недійсними.

Слід відмітити, що податковим органом не було надано рішення суду у цивільній чи господарській справі, вироку суду у кримінальній справі або іншого належного доказу на підтвердження "фіктивності" здійснених позивачем господарських операцій.

Більше того, в Акті перевірки не наведено жодних обставин та доказів, які б свідчили про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру),

Всупереч вимогам податкового законодавства України, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях по ланцюгу контрагентів контрагента позивача. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Аналогічна правова позиція була висловлена також Вищим адміністративним судом України, зокрема, в ухвалах суду від 29.01.2014 №К/9991/81114/11, від 22.01.2014 №К/9991/37637/12, від 17.02.2014 №К/800/50945/13, від 19.02.2014 №К/800/61338/13, від 11.03.2014 №К/800/1128/14, від 03.03.2014 №К/800/12888/13, від 02.06.2014 №К/800/6497/13.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

При цьому, суд відхиляє як нормативно необґрунтовані посилання відповідача на невідповідність наданих позивачем актів наданих послуг, що надані позивачем на виконання вимог укладених договорів з контрагентами, що за твердженням контролюючого органу оформлені з порушеннями, без конкретизації розрахунку вартості отриманих послуг, що не дає змоги встановити взаємозв'язок між обсягом отриманих послуг та вартістю робіт. На думку суду вказані акти містять всі необхідні для ідентифікації господарських операцій реквізити, а також зазначені суми коштів, які позивач повинен сплатити за надані послуги. Відсутність в актах надання послуг зазначених контролючим органом посилань жодним чином не може свідчити про відсутність господарських операцій, оскільки чинним законодавством не закріплено чіткої форми та змісту акта надання послуг, а відтак, сторони договірних відносин вправі складати акти виконаних послуг на власний розсуд, за умови, що такі документи в повній мірі нададуть можливість ідентифікувати господарську операцію (аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04.10.2016 № К/800/11657/16).

При цьому, суд звертає увагу, що детальна інформація про зміст робіт(послуг), об'єкт, місце виконання міститься у відповідних додатках до укладених договорів.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та його контрагентами не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 18.10.2016 №, № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МВГ ПРОДАКШЕН" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 18 жовтня 2016 року № та №.

3.Витрати по сплаті судового збору в сумі 39778 (тридцять дев'ять тисяч сімсот сімдесят вісім грн.) 48 коп. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МВГ ПРОДАКШЕН" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян