Справа № 803/1887/17
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року ЛуцькСправа № 803/1887/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шевчику Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3 В.) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11661-25 від 13.11.2017 року в частині сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 82 753,61 грн.

В судовому засіданні представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною та скасувати вимогу від 13.11.2017 року №ф-11661-25 про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 82 753,61 грн. та сплати штрафу в розмірі 39 781,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДФС у Волинській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 14.07.2017 pоку.

За результатами перевірки складено акт №6515/03-20-13-07/НОМЕР_1 від 17.07.2017 року.

На підставі даного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11661-25 від 13.11.2017 року в частині донарахування Єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 124 130,41 грн., (з яких недоїмки в розмірі 84 349,30 грн., штрафу в розмірі 39 781,11 грн.).

Позивач вважає необґрунтованими висновки податкового органу, викладені в акті перевірки про заниження єдиного соціального внеску на загальнообовязкове державне страхування внаслідок не укладення трудових договорів.

З огляду на викладене, позивач просить визнати протиправною та скасувати вимогу від 13.11.2017 року №ф-11661-25 про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати недоїмки з єдиного соціального внеску на загальну суму 82 753,61 грн. та сплати штрафу в розмірі 39 781,11 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Підтвердив, що спірну вимогу ДФС про сплату недоїмки просять визнати протиправною і скасувати лише в частині на суму 82 753 грн., а з рештою суми погоджується, оскільки на момент винесення вимоги у платника існувала заборгованість по єдиному внеску на суму приблизно 2 тис. грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що в ході перевірки встановлено, що при здійсненні підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 не утримано податку з доходів фізичних осіб, тому інспекцією винесена вимога про сплату недоїмки та штрафу. Вказав, що оскаржувана податкова вимога сформована у відповідності до норм чинного законодавства, а відтак просив суд в позові відмовити повністю. Підтвердив, що сума штрафу в розмірі 39 781,11 грн. розрахована у вимозі від суми боргу з єдиного внеску в розмірі 82 753, 41 грн., які і оскаржує позивач.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що ГУ ДФС у Волинській області проведено фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 14.07.2017 pоку.

За результатами перевірки складено акт №6515/03-20-13-07/НОМЕР_1 від 17.07.2017 року.

На підставі даного акту перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11661-25 від 13.11.2017 року в частині донарахування Єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 124 130,41 грн., недоїмка в розмірі 84 349,30 грн., штраф в розмірі 39 781,11 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, приходить до висновку, що не заслуговує на увагу суду висновок відповідача про порушення позивачем вимог чинного законодавства в частині трудових відносин та спростовується наступним.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року, № 2464-VI (далі- Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (тут і надалі у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною одинадцятою статті 25 Закону № 2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Підпунктом 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України встановлено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано ст. 80 ПК України, згідно п. 80.10 якої встановлено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено ст. 86 цього Кодексу.

Згідно п. 80.6 ст. 80 ПК України під час проведення фактичної перевірки в частині дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), в тому числі тим, яким установлено випробування, перевіряється наявність належного оформлення трудових відносин, з'ясовуються питання щодо ведення обліку роботи, виконаної працівником, обліку витрат на оплату праці, відомості про оплату праці працівника. Для з'ясування факту належного оформлення трудових відносин з працівником, який здійснює трудову діяльність, можуть використовуватися документи, що посвідчують особу, або інші документи, які дають змогу її ідентифікувати (посадове посвідчення, посвідчення водія, санітарна книжка тощо).

Відповідно до п. 80.8 ст. 80 ПК України під час проведення перевірки посадовими особами, які здійснюють таку перевірку, може проводитися хронометраж господарських операцій. За результатами хронометражу складається довідка, яка підписується посадовими особами контролюючого органу та посадовими особами суб'єкта господарювання або його представника та/або особами, що фактично здійснюють господарські операції.

Судом враховується, що наведена норма надає право контролюючому органу на проведення хронометражу саме з метою встановлення реальних показників щодо діяльності платника податків, яка здійснюється на відповідному місці її провадження, однак, по-перше, її вимоги не встановлюють обов'язковість його проведення, по-друге, жодним нормативно-правовим актом чи актом, що має роз'яснювальний, інформаційний, рекомендаційний або міжвідомчий характер не врегульовано та не визначено порядок його проведення.

Разом з цим, цією нормою визначено, що податковий орган при проведені фактичної перевірки з цих підстав повинен перевірити облік витрат на оплату праці та відомості про оплату праці працівника.

Податковим кодексом, також, чітко визначені матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, та вимоги щодо підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Так, згідно п. 83.1 ст. 83 ПК України для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Проте, у акті перевірки на підтвердження виплати неофіційної заробітної плати, окрім пояснень двох осіб, одна з яких офіційно працювала і звільнилась, не наведено жодного з визначених п. 83.1 ст. 83 ПК України документів, а також і жодного первинного документу або документу тіньової бухгалтерії, які б підтверджували розмір виплаченого працівникам доходу у розмірі, що зазначений у поясненнях колишніх працівників.

Пояснювальні записки фізичних осіб, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення, не є безумовними доказами, як наслідок належними і допустимими, на підставі яких відповідач повинен був зафіксувати відповідні обставини.

Фактично податковий орган, надавши юридичну оцінку лише поясненням гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, не здійснив належного мотивування причин цього.

Також з огляду на те, що гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6 , як вони вказали, є колишніми працівниками ФОП ОСОБА_3, з якими при звільненні не проведено повний розрахунок по заробітній платі, тому неможливе встановлення податковим органом факту порушення лише на підставі їх пояснень. З поданих до ДФС гр. ОСОБА_5 копії договорів які долучені до позову про надання послуг по виготовленню меблів між ФОП ОСОБА_3 і замовниками, будь які пояснення замовників по цих договорах, щодо їх укладення в присутності гр. ОСОБА_5, відсутні.

При цьому пояснення в ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відбирались без залучення працівників податкової поліції, внаслідок чого опитувані особи про кримінальну відповідальність за повідомлення завідомо неправдивих відомостей не попереджались.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів (наказів про прийняття і звільнення з роботи, повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу) судом встановлено, що ОСОБА_5 була прийнята на роботу ФОП ОСОБА_3 на посаду дизайнера з 03.10.2016 року, а звільнена за згодою сторін з 31.10.2016 року. При цьому ФОП ОСОБА_3 відповідно до ПКМУ №413 від 17.06.2015 року до ДФС направлялось повідомлення про прийняття працівника на роботу, що й не заперечується представником відповідача в судовому засіданні.

Крім того, в листі ДПА України від 01.04.2010 року №6584/7/23-4017/199 «Про використання в роботі Методичних рекомендацій щодо перевірок достовірності формування валових витрат на оплату праці, утримання ПДФО, встановлення фактів виплат зарплати в «конвертах», виявлення працівників, трудові відносини з якими не оформлені належним чином» надані рекомендації щодо дій податківців при встановленні фактів виплат заробітної плати в «конвертах», оформлення з найманими працівниками офіційно трудових відносин.

За змістом даного листа пропонується з метою визначення повноти нарахування заробітної плати, а також повноти декларування податку з доходів фізичних осіб в обов'язковому порядку провести порівняльний аналіз даних бухгалтерського та податкового обліку, що стосуються фонду оплати праці, розміру заробітної плати, чисельності працівників та здійснити такі дії. Визначити питому вагу витрат на оплату праці в загальній сумі валових витрат (порівняти дані рядка 400 балансу «Забезпечення витрат персоналу», рядка 240 звіту про фінансові результати «Витрати на оплату праці» з даними податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум податку з доходу фізичних осіб, утриманого з них за формою № 1ДФ.

Також зазначено, що провести аналіз показників: розмір окладу (ставки), зазначеного у штатному розписі, трудових договорах (контрактах, угодах) з законодавчо встановленим розміром мінімальної заробітної плати, а також з фактично нарахованим та виплаченим розміром заробітної плати, зазначеним у розрахункових та платіжних відомостях. У разі встановлення фактів невідповідності нарахованої та виплаченої заробітної плати разом із залученими працівниками податкової міліції провести опитування найманих працівників щодо причин невідповідності або щодо фактичного розміру отриманої ними заробітної плати.

При цьому наголошено, що до функцій податкових органів відноситься контроль за повнотою та своєчасністю сплати податків до бюджету, а питання дотримання законодавства про працю не віднесено до компетенції податкових органів, тому до одночасного проведення перевірок платників податків доцільно залучати відповідні органи, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про оплату праці на підприємствах, а також міліцію.

Отже відповідач для отримання об'єктивної, неупередженої та правдивої інформації щодо предмету доказування, міг і мав право в межах наданих йому повноважень покласти в основу акту не лише пояснення фізичних осіб.

Пояснення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були відібрані після звільнення. Однак їх пояснення також не містять викладення джерел своєї обізнаності щодо проведення неофіційних розрахунків.

Водночас норми діючого законодавства з питань оподаткування, не передбачають права податкового органу на відображення у актах перевірок необґрунтованих та непідтверджених даних, а відтак, і на донарахування податків лише зі слів фізичних осіб, як усних, так і у письмовому вигляді, без підтвердження викладених фактів іншими доказами.

В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2017 року податковим органом за вих. № 7/03-20-13-07-09 направлено лист до управління праці у Волинській області (копія додається) з проханням долучитись до проведення перевірки трудового законодавства ФОП ОСОБА_3 Однак, як вказав представник ДФС у судовому засіданні, управління праці будь-якої перевірки з цього приводу не проводило і ФОП ОСОБА_3 за порушення вимог законодавства про працю та охорону праці (ст.. 41 КУпАП, щодо фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудових договорів) не притягалась, не приймалось будь-яких рішень і в зареєстрованому кримінальному провадженні.

Також будь-яких доказів про звернення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в суд з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення невиплачених сум заробітної плати, не надано.

В розрізі наведеного вище, а також приймаючи до уваги, що викладені в акті перевірки факти взагалі не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського обліку або на будь-яких інших крім зазначення сум отриманої зарплати ОСОБА_5 та ОСОБА_6, тому висновки органу контролю зроблені без належної оцінки та дослідження зібраної за результатами перевірки інформації та на підставі суб'єктивних припущень, що, як наслідок, вказує на недоведеність встановлених перевіркою порушень.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи ні відповідачем, ні його представником в судовому засіданні, не спростовано достовірності відомостей первинних та розрахункових документів, поданих платником податків на підтвердження факту реальності здійснення господарських операцій за спірними правочинами, використання в них найманих осіб та не доведений факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, в т.ч. ПК України.

Таким чином, беручи до уваги досліджені в судовому засіданні обставини та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність встановлених ГУ ДФС у Волинській області в акті фактичної перевірки ФОП ОСОБА_3 обставин, з огляду на що оскаржувану вимогу від 13.11.2017 року №ф-11661-25 про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати недоїмки з єдиного соціального внеску на загальну суму 82 753,61 грн. та сплати штрафу в розмірі 39 781,11 грн. слід визнати протиправною та скасувати.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Волинській області на користь ФОП ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в розмірі 1 837,94 грн., сплачений позивачем відповідно до квитанції №0.0.914521110.1 від 13.12.2017 року та №ПН140987 від 22.02.2018 року.

Керуючись статтями 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України та на підставі Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Волинській області від 13.11.2017 року №ф-11661-25 про сплату боргу (недоїмки) в частині сплати недоїмки з єдиного соціального внеску на суму 82 753,61 грн. та сплати штрафу в розмірі 39 781,11 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1 837,94 грн. (одна тисяча вісімсот тридцять сім гривень) 94 копійки.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_4 особа-підприємець ОСОБА_3 (43010, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Дубнівська, 22/90, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Відповідач ОСОБА_7 управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 4, ідентифікаційний код 39400859).

ОСОБА_8 Костюкевич

Повне рішення суду складено 27.02.2018 року.