Справа № 813/4737/15
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №813/4737/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Павлішевського М.В.,

з участю представників: позивача Шнир О.Б., відповідача Андріїва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Габен» до Залізничної об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Габен» (надалі -ТзОВ «Габен», позивач) 27.08.2015 звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.04.2015 №, №.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність та невідповідність нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи висновків контролюючого органу, викладених в акті перевірки від 06.04.2015 №253/13-05-22-04/3824369. Реальність господарських операцій, що досліджувались контролюючим органом в ході проведення перевірки підтверджується належними первинними документами, які долучені до матеріалів справи та були дослідженні контролюючим органом під час перевірки. Контрагент позивача - ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» володів усіма необхідними ресурсами для здійснення постачання товарно-матеріальних цінностей позивачу. Придбані посіви сільськогосподарських культур (сої та кукурудзи) не могли транспортуватись чи зберігатись, оскільки знаходились в землі і були невідокремленими від земельних ділянок до моменту збору врожаю. Крім того, у позивача була відсутня необхідність укладати договори зберігання та транспортування товару у зв'язку з тим, що ТзОВ «Габен» взяло в оренду в ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» приміщення (в тому числі і складські приміщення), де такий товар і зберігався. Вказані договори оренди були представлені до перевірки. Додаткового зауважив, що відповідачем не вжито жодних заходів для проведення зустрічної перевірки контрагента позивача - ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», в результаті якої можна підтвердити факт продажу товаро матеріальних цінностей (далі - ТМЦ), а також реального їх передання ТзОВ «Габен».

Безпідставними, на думку позивача, є також покликання контролюючого органу на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 28.11.2014 у справі №918/1179/14, якою суд визнав недійсними укладені між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» договори купівлі-продажу, оскільки вказаним судовим рішенням застосовано реституцію та зобов'язано позивача повернути у власність ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» переданий товар. Таким чином, судовим рішенням встановлено реальність здійснення господарських операції між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», оскільки товар був переданий покупцю.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016. залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2017 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30.06.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016, справу направлено на нови1й розгляд до суду першої інстанції.

07.07.2017 справу прийнято до провадження суддею Львівського окружного адміністративного суду Грень Н.М.

Ухвалою суду від 19.10.2017 задоволено заяву головуючого судді Грень М.Н. про самовідвід.

Згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.10.2017, справу № 813/4737/15 передано для розгляду судді Хоми О.П.

Ухвалою від 25.10.2017 справу прийнято до провадження судді Хоми О.П.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Суть заперечень полягає в наступному. В ході проведення перевірки ТзОВ «Габен» використано рішення господарських судів, якими визнано недійсними договори купівлі-продажу пшениці, ячменю та інших злаків, посівів сої та кукурудзи, що були укладені між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського». Перевіркою встановлено, що господарські операції між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» не мали реального товарного характеру, оскільки ТзОВ «Габен» не перераховано жодних коштів. Контролюючим органом встановлено, що ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» не вчинено жодних дій щодо отримання ТМЦ за вказаними договорами. За результатами автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів ТзОВ «Габен» встановлено розбіжності на суму ПДВ 399 592, 71 грн по взаємовідносинах з ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського». Вказані обставини свідчать, що господарські операції між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» не мали реального характеру, а оформлені на виконання таких договорів первинні документи сформовані з метою отримання податкової вигоди.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на час проведення процесуального правонаступництва) судом допущено процесуальне правонаступництво відповідача у справі і здійснено заміну первісного відповідача Державну податкову інспекцію у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на Залізничному об'єднану податкову інспекцію Головного управління ДФС у Львівській області (далі- Залізнична ОДПІ, відповідач).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач - ТзОВ «Габен», зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа за кодом та з 05.06.2012 перебуває на податковому обліку.

ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області на підставі наказу №173 від 13.03.2015 проведено позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Габен» з питань господарських відносин з ПрАТ АФ «Зоря ім. Плютинського» за вересень, жовтень 2014 року, а також документального підтвердження використання у власній господарській діяльності товарів (робіт, послуг) або про подальшу реалізацію цих товарів (робіт, послуг).

Результати перевірки оформлено актом перевірки від 06.04.2015 №253/13-05-2204/38243699.

Як слідує з акта перевірки, контролюючим органом встановлено порушення:

- п.135.1, 135.2 ст. 135, п.137.1, 137.4 ст. 137, п. 138.1, 138.2, 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 п. 139 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим ТзОВ «Габен» завищено витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік на 22 866 485, 30 грн, а також завищено доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування на 15 086 185, 70 грн, що призвело до заниження податку на прибуток на 1 400 453, 93 грн;

- ст. 185, п. 187.1 ст. 187, ст.188, п. 198.1, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, у зв'язку з чим ТзОВ «Габен» завищено суму зобов'язань всього на суму 3 017 237, 14 грн, в т.ч. за вересень 2014 року в сумі 2 894 617, 40 грн, за жовтень 2014 року в сумі 122 619, 74 грн по операціях з контрагентами-покупцями, а також встановлено завищення ТзОВ «Габен» суми податкового кредиту на загальну суму 3 995 920, 71 грн, в т.ч. за вересень 2014 року в сумі 3 729 753, 33 грн, за жовтень 2014 року в сумі 253 794, 89 грн, за листопад 2014 року в сумі 2 926, 67 грн, за грудень 2014 року в сумі 9 445, 82 грн за рахунок відображення взаєморозрахунків з ПрАТ АФ «Зоря ім. Плютинського», що призвело до заниження ПДВ в розмірі 978 683, 57 грн.

На підставі вказаного акта відповідачем 27.04.2015 винесено податкові повідомлення-рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 468 025, 36 грн, в тому числі 978 683, 57 грн - за основним платежем та 489 341,79 грн - за штрафними санкціями;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 2 100 680,90 грн, в тому числі - 1 400 453, 93 грн за основним платежем та 700 226, 97 грн - за штрафними санкціями.

ТзОВ «Габен» оскаржено вищезазначені податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, однак такі залишено без змін, а скарги без задоволення.

Судом встановлено, що вказані в акті перевірки порушення вимог податкового законодавства по взаємовідносинах позивача з ПрАТ АФ «Зоря ім. Полютинського» полягають у тому, що, на думку податкового органу, господарські операції позивача з вказаним контрагентом фактично не відбувались.

Такий висновок зроблено на підставі ухвали Господарського суду Рівненської області від 28.11.2014, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 у справі №918/1179/14, якими встановлено недійсність договорів купівлі-продажу пшениці, ячменю та інших злаків, посівів сої та кукурудзи, що були укладені між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», реальність укладення яких та відображення їх в бухгалтерському та податковому обліку була предметом податкової перевірки. Окрім цього, як зазначено в акті перевірки, ТзОВ «Габен» не представлено документального підтвердження транспортування та зберігання придбаних ТМЦ. Тому представлені до перевірки податкові накладні не підтверджують факт реалізації товарів, не є свідченням реальності господарської операції та містять недостовірні дані щодо змісту господарської операції.

Судом встановлено, що у сторін відсутній спір щодо наявності первинних документів у позивача. Зі змісту акта слідує, що такі документи досліджувались при проведенні перевірки, жодних зауважень щодо їх форми та змісту у відповідача немає.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Згідно з п. 135.2 ст. 135 Податкового кодексу доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Згідно з пп.137.4 ст.137 Податкового кодексу датою отримання доходів, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу; а також з врахуванням п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

При цьому відповідно до пп. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з ст. 185 Податкового кодексу об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податків з постачання товарів, місце надання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до п.187.1 ст. 187 Податкового кодексу датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг…

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетину митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно зі ст.188 Податкового кодексу база оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України.

Відповідно до п.198.2 ст. 198 Податкового кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів та з постачання послуг нерезидентом на митній території України датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями згідно з п. 187.8 ст. 187 цього Кодексу.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Наявність лише отриманої податкової накладної без фактичного здійснення господарської операції (оприбуткування товару, чи його оплата) не може бути підставою для включення визначених у такій накладній сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з п.123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704 (надалі Положення № 88).

Відповідно до п. 2.1 Положення № 88 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2.4 Положення № 88 документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 Положення № 88 первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам (п. 2.16. Положення №88).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями) (далі- Закон №996), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 2 Закону України №996 сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Відповідно до вимог п. 3.2 ст.3 Закону України №996, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону України №996 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

До документів, що є підставою для оприбуткування товару, як правило, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, ТзОВ «Габен» укладено з ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» ряд договорів купівлі-продажу ТМЦ (пшениця Кубус озима І репродукції (непотруєна), посіви сої, посіви кукурудзи, корови основного стада, молодняк ВРХ з відгодівлі, пшениця, ячмінь, овес, насіння вики, ріпак, металобрухт), зокрема: договір купівлі-продажу від 27.08.2014 №149/14, договір купівлі-продажу від 02.06.2014 №148/1/14, договір купівлі-продажу від 02.06.2014 №148/2/14, договір купівлі-продажу від 02.06.2014 №148/3/14, договір купівлі-продажу від 02.06.2014 №148/6/14.

Документи, що підтверджують господарські операції за вказаними договорами надавались позивачем до перевірки, що не заперечується відповідачем, та були предметом дослідження. Порушень щодо форми та порядку їх заповнення в акті перевірки не встановлено, а тому такі є належними доказами та приймаються судом до уваги при прийнятті рішення.

ПрАТ «Зоря імені Плютинського» виписано податкові накладні, суми ПДВ по яких відображені ТзОВ «Габен» в складі податкового кредиту всього на суму ПДВ 3 995 920,71 грн, в т.ч. за вересень 2014 року в сумі 3 729 753,33 грн, за жовтень 2014 року в сумі 253 794, 89 грн, за листопад 2014 року в сумі 2 926, 67 грн, за грудень 2014 року в сумі 9 445, 82 грн, та відображено в податкових деклараціях з ПДВ за вересень - грудень 2014 року.

ТзОВ «Габен» відображено в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік - 22 866 485,30 грн - вартість придбання товарів (робіт, послуг) у ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського».

Сальдо розрахунків ТзОВ «Габен» з ПрАТ «Зоря імені Плютинського» по рахунку 631 станом на 31.10.2014: Дт-0,00 грн. - Кт-32 383 045,22 грнь.

Отримані від ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» ТМЦ були реалізовані позивачем іншим суб'єктам господарювання, що підтверджується долученими до матеріалів справи договорами, податковими накладними та іншими документами. При цьому, суд зазначає, що перелік таких документів наведений в акті перевірки.

Суми ПДВ по податкових накладних на реалізацію ТМЦ, отриманих від ПрАТ «Зоря імені Плютинського», відображені ТзОВ «Габен» в складі податкового зобов'язання всього на суму 3 017 237,14 грн, в т.ч. за вересень 2014 року в сумі 2 894 617,40 грн, за жовтень 2014 року в сумі 122 619,74 грн, та відображено в податкових деклараціях з ПДВ за вересень, жовтень 2014 року.

ТзОВ «Габен» відображено в складі доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік - 15 086 185, 70 грн - реалізація товарів (робіт, послуг), придбаних у ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського».

Згідно з даними бухгалтерського обліку ТзОВ «Габен» сальдо розрахунків з підприємствами-покупцями по рахунку 361 станом на 31.10.2014: Дт-21 376 154,0 грн- Кт-0,0 грн.

Як вже зазначалось, між сторонами немає спору щодо змісту та форми первинних документів, які є у справі та досліджувалися під час перевірки та під час судового розгляду.

Водночас, відповідач заперечує сам факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», з огляду на те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнані недійсними договори купівлі-продажу пшениці, ячменю та інших злаків, посівів сої, кукурудзи, молодняка ВРХ, що були укладені між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», повнота відображення в податковому обліку та звітності яких була предметом перевірки позивача, щодо вказаного твердження податкового органу суд зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.11.2015 у справі №918/1179/14, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015, визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», а саме: ріпаку №126/14 від 25.07.2014, № 146/14 від 05.09.2014 та № 154/14 від 23.09.2014; посівів сої та кукурудзи №148/1/14 від 02.06.2014, товару на суму 6 100 445,00 грн №148/3/14 від 02.06.2014, а також правочини, вчинені між ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» та ТзОВ «Габен», по передачі останньому яблук та пшениці Кубус.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.11.2015 у справі №918/1179/14, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.01.2015, визнано недійсними договори купівлі-продажу молодняка ВРХ з відгодівлі та корів основного стада, укладені між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», а саме №148/2/14 від 02.06.2014 та №115/4 від 27.06.2014.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що на виконання спірних договорів ТзОВ «Габен» не перераховано жодних коштів, а ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» не вчинено жодних дій щодо їх отримання, у зв'язку з чим ТзОВ «Габен» зобов'язано повернути ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» майно за вказаними договорами та правочинами: ріпак, посіви сої та кукурудзи, пшеницю Кубус, пшеницю, овес, насіння вики, яблука, молодняк ВРХ з відгодівлі та корів основного стада.

Як вбачається з акта перевірки, висновки контролюючого органу щодо порушення ТзОВ «Габен» вимог податкового законодавства ґрунтуються на тому, що господарські операції між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» не мали реального характеру, у зв'язку з чим у позивача були відсутні підстави для відображення таких господарських операцій у податковому обліку.

Судом встановлено, що до висновків про нереальність господарських операцій між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» відповідач дійшов виключно на підставі судових рішень, якими визнано недійсними договори і правочини, відображені позивачем у податковому обліку.

Однак контролюючий орган не звернув увагу на те, що суд при прийнятті рішень у справі №918/1179/14, застосував реституцію і зобов'язав ТзОВ «Габен» повернути все майно, одержане за вказаними договорами.

Таким чином, вказаними судовими рішеннями визнано передачу ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» товару (майна) ТзОВ «Габен», тобто фактично підтверджено реальність господарських операцій.

Згідно з частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи із положень статті 78 КАС України, визнання судовим рішенням фактичної передачі ТМЦ на виконання укладених між ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» договорів, спростовує висновок контролюючого органу про нереальних характер таких господарських операцій.

За таких обставин відображення позивачем в податковій звітності господарських операцій укладених з ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського», є правомірним.

При цьому обов'язок щодо коригування податкової звітності у ТзОВ «Габен» виникає виключно після виконання ухвали Господарського суду Рівненської області від 28.11.2014.

Контролюючим органом на підставі аналізу автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів ТзОВ «Габен» встановлено розбіжності між сумами ПВД, зокрема, встановлено що контрагентом позивача ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» не відображено в податковому обліку господарські операції з позивачем.

З цього приводу суд зазначає, що cт. 36 Податкового кодексу встановлено податковий обов'язок платника податку, який полягає в обчисленні, декларуванні та/або сплаті суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно з п. 36.5 цієї статті відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Таким чином, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Крім того, обґрунтування правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень обставинами, які засвідчують порушення норм податкового законодавства не позивачем, а його контрагентами (постачальниками) є неприпустимим також і з огляду на практику Європейського Суду з прав людини.

Зокрема, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України»).

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 («Булвес АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через можливі порушення вимог податкового законодавства з боку його контрагентів.

Відповідач також ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій позивача із ТзОВ «Габен» та ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» з огляду на те, що до перевірки не було надано доказів транспортування та зберігання ТМЦ.

З цього приводу суд зазначає, що відсутність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість та податку на прибуток не є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу. Такі є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача товарно-транспортних накладних не може бути доказом безтоварності господарських операцій. Натомість факт передання товару підтверджується належно оформленими податковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Окрім того, передачі ТМЦ за договорами, що були предметом податкової перевірки, підтверджується судовими рішеннями Господарського суду Рівненської області від 28.11.2015 у справі №918/1179/14, які набрали законної сили.

Матеріалами справи (договорами купівлі-продажу, видатковими та податковими накладними, довіреностями, товарно-транспортними накладними тощо) підтверджується реальне використання позивачем у своїй господарській діяльності придбаних у ПрАТ АФ «Зоря імені Плютинського» ТМЦ та подальша реалізація таких.

Всі вказані первинні документи досліджувались податковим органом в ході проведення перевірки, жодних зауважень щодо них контролюючим органом в акті перевірки не висловлено.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що реальність проведення господарських операцій між ТзОВ «Габен» та ПрАТ «Зоря імені Плютинського» підтверджується належними та допустимими доказами.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 27.04.2015 №, №.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувані повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м.Львова ГУ ДФС у Львівській області від 27.04.2015 №, №, суд дійшов переконання, що такі прийняті відповідачем без урахування вимог Податкового кодексу та з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів, тому їх слід визнати протиправними та скасувати.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Залізничної об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487, 20 грн, сплаченого квитанцією №79 від 27.08.2015.

Керуючись ст. ст. 6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 27.04.2015 №.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Франківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 27.04.2015 №.

Стягнути з Залізничної об'єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Габен» (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Персенківка, 19, ) 487 (чотириста вісімдесят сім) грн 20 к. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2018 року.

Суддя О.П. Хома