Справа № 826/14020/16
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2018 року м. Київ № 826/14020/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Стеценко А.В., представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача Сірика А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

06.09.2016 ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ДПІ у Дарницькому районі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 №79355-13.

Зазначила, що внаслідок внесення до об'єкту транспортного податку з фізичних осіб змін пізніше, як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, ДПІ у Дарницькому районі нарахування їй зобов'язання проведено з порушенням принципу стабільності податкового законодавства. Більше того, в порушення підпункту 267.6.2 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (ПК України) податкове повідомлення-рішення надіслано лише 11.08.2016.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2016 відкрито провадження у справі, проведено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

25.11.2016 відповідачем подано письмові заперечення на позов, а 28.11.2016 у зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання, судом ухвалено розглянути справу у письмовому провадженні.

На підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017 згідно з розпорядженням керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2017, справу передано на автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.12.2017 справу прийнято до провадження і призначено до судового розгляду.

15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, яким внесено зміни до КАС України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Присутні у судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та надані у справу докази. Додатково пояснили, що Додатком 2 до Методики визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 визначено таку величину, як нормативний середньорічний пробіг транспортного засобу на рівні 27000 км на рік. Однак застосування даного показника під час визначення середньо ринкової вартості спірного легкового автомобіля є неможливим, оскільки Методика не передбачає коригування ринкової вартості ціни автомобіля, виходячи із нормативного середньорічного пробігу автомобіля. Положенням пункту 12 Методики вказано, що коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобіля. У разі, коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньо ринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньо ринкова вартість збільшується.

Пунктом 13 Методики вказано, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України відповідно до цієї Методики розраховує середньо ринкову вартість автомобіля та щороку до першого лютого базового податкового (звітного) періоду подає державній фіскальній службі інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на перше січня податкового (звітного) року.

На офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України розміщена інформація лише про середньо ринкову вартість легкових автомобілів.

Отже, для визначення об'єкта оподаткування транспортним податком в розпорядженні органу державної фіскальної служби має бути інформація про середньо ринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу тощо.

Тобто, представники позивача звернули увагу суду на те, що ДПІ у Дарницькому районі не зверталася до ОСОБА_4 з приводу встановлення інформації, щодо фактичного пробігу належного їй легкового автомобіля, що унеможливлює здійснення ними правильного розрахунку середньо ринкової вартості вказаного транспортного засобу, а тому податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №79355-13 прийняте відповідачем з грубим порушенням норм чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши учасників справи, розглянувши документи і матеріали, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_4 є власником транспортного засобу марки PORSCHE моделі CAYENNE, об'єм двигуна 2967 кб.см.

Рішенням Київської міської ради №103/103 від 11.02.2016 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку» внесення змін до додатка 2 до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» (в редакції рішення Київської міської ради від 28 січня 2015 року №58/923)» викладено пункт 2.1 розділу 2 у такій редакції: « 2.1. Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року».

ДПІ у Дарницькому районі 29.06.2016 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №79355-13, яким ОСОБА_4 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: Транспортний податок з фізичних осіб 18011001 за 2016 рік у розмірі 25000,00 грн.

Позивач вважає, що спірне рішення прийнято відповідачем всупереч вимогам законодавства, а тому звернулася до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII (Закон щодо реформи), яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України (ПК України) введено новий транспортний податок.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України (у редакції до внесення змін у грудні 2015 року) визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовуються до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пункту 267.4 статті 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 грн. за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII, який набрав чинності 01.01.2016, внесено зміни до ПК України, у зв'язку з чим підпункт 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України викладено в новій редакції, а саме: об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Ставка податку у розмірі 25000,00 грн. залишилась така ж.

В силу положень статті 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до статті 23 ПК України, базою оподаткування визнаються конкретні вартісні, фізичні або інші характеристики певного об'єкта оподаткування. Це фізичний, вартісний чи інший характерний вираз об'єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов'язання.

Отже, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» фактично внесено зміни до об'єкту оподаткування транспортним податком з 01.01.2016.

При цьому, визначаючись щодо доводів представників позивача про порушення принципу стабільності податкового законодавства, суд виходить з того, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» визначено особливий порядок прийняття рішень органів місцевого самоврядування щодо встановлення ставок транспортного податку у 2016 році.

Так, у пункті 4 розділу II Прикінцеві положення цього Закону зазначено наступне: «Установити, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». А підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Тобто, з огляду на вказану норму Перехідних положень, вбачається, що законодавець передбачав необхідність сплати транспортного податку у 2016 році, у зв'язку з чим спростив процедуру прийняття рішень органами місцевого самоврядування, шляхом прямої вказівки щодо незастосування наведеного порядку.

Дійсно, відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, як стабільність. Тобто, зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Суть такого принципу податкового законодавства як стабільність, полягає у неможливості внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

У свою чергу, пунктом 7.1 статті 7 ПК України визначено обов'язкові елементи податків (зборів) і такими елементами є: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Як зазначено вище, суд погоджується, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» внесено зміни до елементу податку та збору, а саме до об'єкту оподаткування.

Однак, оскільки вказаний Закон набув чинності з 01.01.2016 та ним не передбачено того, що транспортний податок у 2016 році не сплачується, то у спірному випадку базовим податковим періодом для сплати транспортного податку є 2016 рік.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У спірному випадку, неможливо стверджувати про те, що законодавцем прийнято закон, який має зворотну дію у часі. Прийнятим Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» змінено з 2016 року об'єкт оподаткування транспортного податку. При цьому, вказаним законом не передбачено того, що сплата такого податку поширюється на період часу, який передував 2016 року. Запровадження тих чи інших податків (зборів), їх зміна чи скасування, є виключною компетенцією держави, яка на свій розсуд, враховуючи необхідність досягнення тих чи інших соціально значимих цілей, встановлює їх розмір, об'єкти оподаткування та суб'єктів сплати податків.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» не визнаний неконституційним, прийнятий пізніше у часі за норми статті 4 ПК України, тому при подоланні колізій положень нормативно-правового(их) акту(ів) рівної юридичної сили слід надавати перевагу тому, що прийнятий пізніше, у даному випадку Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Відповідно до частини першої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведені положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію ті закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У своєму рішенні від 14.10.2010 прийнятому в справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів» (пункт 50).

Відтак, внесення змін до елементу транспортного податку на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» слід вважати «законним втручанням» держави у мирне володіння майном особи, що узгоджується із практикою Європейський Суд з прав людини.

На підставі викладено, суд доходить висновку, що оскільки вказаним Законом не встановлювався новий транспортний податок, а також не змінювалась його ставка, з 01.01.2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Така ж позиція висловлена і Верховним Судом в ряді судових рішень, зокрема у постанові від 20.02.2018 у справі №803/252/17, у постанові від 24.01.2018 у справі №816/163/17.

А от що стосується розрахунку суми податку, то суд погоджується з доводами представників позивача про наявність підстав для визнання протиправним й скасування оскаржуваного рішення.

Так, 29.06.2016 ДПІ у Дарницькому районі винесено податкове повідомлення-рішення №79355-13, яким ОСОБА_4 визначено податкове зобов'язання за платежем: Транспортний податок з фізичних осіб 18011000 за 2016 рік на суму 25000,00 грн.

Обґрунтовуючи правомірність здійсненого розрахунку, відповідач посилається на те, що відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 №928-VIII мінімальна заробітна плата з 01.01.2016 становила 1378 грн. Отже, об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році є легкові автомобілі не пізніше 2011 року випуску, середньоринкова вартість яких станом на 01.01.2016 становить не менш 1033500,00 грн. (1378 х 750).

В силу вимог абзацу другого підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України середньоринкова вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 затверджено Методику визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, якою встановлено механізм визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком.

Пунктом 2 названої Методики передбачено, що середньо ринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (Офіційний вісник України, 2013 року, №44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно пункту 3 Порядку визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, середньо ринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср= Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Судом запропоновано представнику відповідача надати дані показників та коефіцієнтів, використаних у формулі розрахунку, однак у відповідь отримано лише повідомлення про загальну інформацію із Міністерства економічного розвитку і торгівлі України станом на 01.01.2016.

Тобто, суд вважає, що відповідачем не доведено, що належний позивачу на праві власності автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, в силу вимог підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, тобто що його середньо ринкова вартість, розрахована за Методикою та Порядком, дорівнює і перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Зазначені вище критерії для визначення середньо ринкової вартості є обов'язковими, відсутність будь-якої інформації по вказаним критеріям унеможливлює визначення середньо ринкової вартості автомобіля. Як ствердно зазначили представники позивача, інформація щодо типу коробки переключення передач та пробігу авто, належного ОСОБА_4, ДПІ у Дарницькому районі не встановлювалася.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, докази, надані сторонами, суд доходить до переконання про наявність підстав для захисту прав позивача в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.06.2016 №79355-13.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (02068, м. Київ, вул. О.Кошиця, 3, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_4 (02140, АДРЕСА_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна гривня) 21 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Чудак О.М.