Справа № 820/5964/17
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 р. № 820/5964/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання - Мурадли А.І.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Негер І.М.

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № 2 від 28.04.2017 р. про нарахування податкового зобов'язання зі сплати земельного податку в розмірі 26 870 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення відповідача є протиправним, оскільки за позивачем не зареєстровано право власності на земельну ділянку, що підтверджено довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отже, не зобов'язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Також, до податкового повідомлення - рішення контролюючим органом не надано розрахунку, що свідчить про протиправність такого рішення.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на законних підставах та відповідає чинному законодавству.

У судовому засіданні представник позивача підтримав обставини, викладені в позовній заяві та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі - продажу від 08.05.2001 року ОСОБА_3 є власницею нежилого приміщення, загальною площею 115,20 кв.м., яке складає 18/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 633,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

ГУ ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № 2 від 28.04.2017 року, яким ОСОБА_3 нараховане податкове зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб за податковий період 2017 рік в розмірі 26870,65 грн.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.72. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Приписи ст. 270 ПК України закріплюють, що об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

При цьому, положеннями п. 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 286.1 ст. 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп. 14.1.42 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.

Пунктом 287.1 ст. 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

У відповідності до п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з п. 286.6 ст. 286 Податкового кодексу України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

Відповідно до абз. 1 п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному ст. 58 цього Кодексу.

Згідно частин першої-другої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно приписів ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правила переходу права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, регламентовані у статті 377 Цивільного кодексу України.

При цьому, відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За результатами аналізу наведених вище правових норм, суд приходить до висновку, що фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Так, ОСОБА_3 є власницею нежилого приміщення, загальною площею 115,20 кв.м., яке складає 18/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 633,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1

Разом з тим, із матеріалів справи судом встановлено, що між ОСОБА_3 (Орендодавець) та ТОВ «Комп'ютер-Київ» (Орендар) укладено договір оренди № 1/03-16 від 01.03.2016 року, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю в оренду нежиле приміщення площею 115,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, суд зазначає, що надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Отже, оскільки позивач є власником нежитлового приміщення частини нежилого приміщення, загальною площею 115,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, незважаючи на те, що останній не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 ст. 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом України у постановах від 07.07.2015 (справа №21-775а15) та від 02.12.2015 (справа №826/3130/15).

Зокрема, в розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Нормативно грошова оцінка земель несільськогосподарського призначення ивизначається відповідно до п. 2 додатку 5 рішення КМР від 26.07.2007 № 43/1877 зі змінами та доповненнями окремо в межах економіко - планувальних зон за формулою: Цн = Цим х Пз х Кф х Кл х Кі, де:

Цн - нормативна грошова оцінка земельної ділянки в гривнях:

Цим - середня вартість одного квадратного метра землі в гривнях в межах конкретної економіко-планувальної зони:

Пз - площа земельної ділянки в квадратних метрах;

Кф - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;

Кл - узагальнюючий локальний коефіцієнт, який характеризує місце розташування земельної ділянки і визначається як добуток значень окремих локальних коефіцієнтів, що впливають на місце розташування цієї земельної ділянки (при цьому значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50);

Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 N 783 "Про проведення індексації грошової оцінки земель".

Враховуючи вищевикладене нормативно грошова оцінка в 2017 році за земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Горького (Антоновича), 10, площею 115,2 кв.м. відповідно, становить: 115.2 кв.м. х 4098,17 х 2,0 х 1,5 х 1,249 х 1.433 х 1,06 х 1 % = 26870 грн., де: 115.2 - площа земельної ділянки; 4098,17 - грошова оцінка в грн/кв. м. (рішення Київської міської ради від 03.07.2014р. №23/23 « Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва». Рішення вводиться в дію з 1 липня 2015 року (згідно з рішенням Київської міської ради від 10 грудня 2014 року. № 565/565) зі змінами та доповненнями; 2,0 - функціональний коефіцієнт па місцезнаходження земельної ділянки; 1.5- узагальнюючий локальний коефіцієнт; 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015 року № 6-28-0 22-215/2-15; 1,433 - коефіцієнт індексації грошової, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 року № 6-28-0,22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель»; 1,06 - коефіцієнт індексації грошової оцінки відповідно, до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 № 6-28-0.22-201/2-16 «Про індексацію нормативно грошової оцінки земель»; 1% - відсоток ставки земельного податку.

Згідно з вимогами Податкового кодексу України контролюючим органом проведено нарахування позивачу грошового зобов'язання із земельного податку на 2017 рік та сформоване податкове повідомлення - рішення від 07.12.2017 року про сплату земельного податку з фізичних осіб у розмірі 26,870 грн.

Таким чином, власник нежитлового приміщення (його частини) у багатоквартирному житловому будинку сплачує земельний податок на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно з урахуванням прибудинкової території, який сплачується відповідно до цільового призначення на підставі даних державного земельного кадастру.

Щодо доводів представника позивача про те, що контролюючим органом не приймалось рішень за попередні роки про нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб, що свідчить про протиправність дій відповідача з нарахування позивачу земельного податку з фізичних осіб у 2017 році, суд зазначає, що бездіяльність контролюючого органу, що полягає у не нарахуванні податків не порушує прав та обов'язків позивача та не є підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, а також не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Стосовно пояснень представника позивача про те, що контролюючим органом не направлено розрахунку до податкового повідомлення - рішення суд зазначає, що сам факт не направлення такого розрахунку не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення за умов доведеностi факту порушення податкового законодавства особою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру у передбачений законодавством термін, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2018 року.

Суддя Бідонько А.В.