Справа № 826/14558/16
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 лютого 2018 року № 826/14558/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві, в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у м. Києві Мірвелової Ірини Михайлівни
третя особаУкраїнсько-американське страхове товариство з додатковою відповідальністю «Росток»
про визнання протиправними дій, визнання недійсною та скасування податкової консультації, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі - відповідач 1) та в.о. заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві Мірвелової Ірини Михайлівни (далі - відповідач 2), в якому, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у місті Києві, в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у місті Києві Мірвелової Ірини Михайлівни щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10);

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у місті Києві, в.о. заступника начальника Головного управління ДФС у місті Києві Мірвелової Ірини Михайлівни щодо порушення строків надання відповіді за зверненням ОСОБА_1;

- зобов'язати Головне управління ДФС у місті Києві розглянути листи та надати відповідь за заявами ОСОБА_1 № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10), з питання:

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеними договорами формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, у першому кварталі 1991 року?»

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеними договорами формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, та по операціях перестрахування у першому кварталі 1993 року відповідно до Декрету Кабінету міністрів України «Про податок на добавлену вартість» від 26 грудня 1992 року № 14-92?»

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеними договорами формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, та по операціях перестрахування у третьому кварталі 1997 року відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР?»

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеним Договором доручення № 28/12 від 28.12.2005 з формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) у період дії договору з 28.12.2005 по 31.12.2010 відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР?».

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки дії та рішення відповідача є такими, що суперечать нормам законодавства та, як наслідок, порушують права та інтереси позивача.

Відповідач 1 у запереченнях на адміністративний позов, посилаючись на п. 1.1 ст. 1, пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14, ст.ст. 52, 53 Податкового кодексу України, просить відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, оскільки питання, порушене позивачем стосувалися порядку звільнення від оподаткування податком на додану вартість за законодавством 1991-1997 років, яке втратило чинність, а податкова консультація носить виключно практичний характер застосування норм податкового законодавства, тому практичне застосування консультації з питань позивача неможливе.

Також зазначає про те, що посадові особи Головного управління ДФС у м. Києві діяли в межах повноважень, з урахуванням наказу ГУ ДФС у м. Києві від 10.08.2016 № 4878 «Про тимчасовий розподіл обов'язків між керівним складом Головного управління ДФС у м. Києві» та організаційної структури ГУ ДФС у м. Києві, затвердженої 26.01.2016 головою Державної фіскальної служби України Насіровим Р.М.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Українсько-американське страхове товариство з додатковою відповідальністю «Росток».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2016 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У зв'язку з припиненням повноважень судді ОСОБА_7, в провадженні якого перебувала адміністративна справа та не була ним розглянута, справу було повторно розподілено між суддями.

За результатом повторного автоматичного розподілу судових справ, для розгляду справи було визначено суддю Вєкуа Н.Г.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.04.2017 суддею Вєкуа Н.Г. прийнято справу до свого провадження та призначено судове засідання.

В судовому засіданні 08.06.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представники відповідача 1 у судовому засіданні 08.06.2017 заперечив проти позову в повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову, а представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судовому засіданні 08.06.2017 підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

19 жовтня 2017 року від позивача надійшло клопотання про вихід з письмового провадження у зв'язку з наданням заяви про збільшення позовних вимог.

Суд, розглянувши зазначене клопотання, не вбачає підстав для його задоволення у зв'язку з тим, що відсутня необхідність у призначенні судового засідання для розгляду заяви про збільшення позовних вимог.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Приписами пункту 10 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Головного управління ДФС у м. Києві з заявами про надання податкової консультації № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10), в яких просив надати податкову консультацію з наступних питань:

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеними договорами формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, у першому кварталі 1991 року?»

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеними договорами формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, та по операціях перестрахування у першому кварталі 1993 року відповідно до Декрету Кабінету міністрів України «Про податок на добавлену вартість» від 26 грудня 1992 року № 14-92?»

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеними договорами формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та отриманими доходами від розміщення коштів цих фондів, та по операціях перестрахування у третьому кварталі 1997 року відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР?»

« 1. Чи звільнялись від оподаткування податком на добавлену вартість надходження по операціях за укладеним Договором доручення № 28/12 від 28.12.2005 з формування грошових фондів шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) у період дії договору з 28.12.2005 по 31.12.2010 відповідно до Закону України «Про податок на додану вартість» від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР?».

При цьому, посилаючись на норми підпункту «е» статті 5 Закону України «Про податок на добавлену вартість», від 20 грудня 1991 року № 2007-XII, підпункту «л» пункту 1 статті 5, пункту 1 статті 11 Декрету Кабінету міністрів України «Про податок на добавлену вартість» від 26 грудня 1992 року № 14-92, ч. 1 ст. 2 Закону СРСР «О правах, обязанностях и ответственности государственных налоговых инспекций» від 21 травня 1990 року № 1492-I, ч. 1 ст. 13 Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про державну податкову службу в Українській РСР» від 04 грудня 1990 року № 509-XII, ч. 1 ст. 3, ст. 371 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), Господарського кодексу України, Закону України «Про страхування», Цивільного кодексу України.

Також, позивач зазначив, що ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, ухиляючись від обов'язків забезпечення надходжень до державного бюджету у спосіб, визначений Законом, ігноруючи вплив на вибір напрямів використання чистого прибутку через передбачені способи обрахування податків і податкових пільг, неправомірно ігнорує обов'язки фінансово-кредитної установи Українсько-американського страхового товариства з додатковою відповідальністю "Росток" надання соціальних гарантій і базової зацікавленості соціального захисту населення, особливо його малозабезпечених верств, а також обов'язкових завдань задоволення суспільних потреб у його послугах з реалізацією на основі одержаного прибутку соціальних інтересів членів трудового колективу.

Листом Головного управління ДФС у м. Києві від 23 серпня 2016 № 18975/10/26-15-12-01-18 за результатами розгляду звернення повідомлено позивача про те, що згідно з статтею 52 Податкового кодексу України з огляду на неможливість практичного застосування законодавства, що діяло у 1991-2010 роках, питання, зазначені в листі акціонера Українсько-американського страхового товариства з додатковою відповідальністю "Росток" ОСОБА_1 не можливо розглянути як запит на надання податкової консультації.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Згідно з пунктами 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом. Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

За вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства (пункт 52.3 статті 52 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Отже, відповідно до положень пп. 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податків має право звернутися до контролюючого органу за консультацією стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Порядок надання такої податкової консультації регулюється главою 3 «Податкові консультації» розділу ІІ «Адміністрування податків, зборів, платежів» Податкового кодексу України.

Як вбачається зі змісту заяв про надання податкової консультації № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10), питання, поставлені позивачем, стосувалися порядку звільнення від оподаткування податком на додану вартість за законодавством 1991-2010 років, яке втратило чинність.

Зважаючи на зазначене, у листі Головного управління ДФС у м. Києві від 23 серпня 2016 № 18975/10/26-15-12-01-18 відповідачами фактично відмовлено у наданні податкової консультації, оскільки питання, поставлені позивачем у заявах № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10), стосувались порядку звільнення від оподаткування за законодавством, яке втратило чинність, практичне застосування консультації неможливе.

Згідно з пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

При цьому, судом не приймаються доводи позивача про порушення відповідачами норм статей 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», оскільки заява про надання податкової консультації надійшла до Головного управління ДФС у місті Києві в порядку, передбаченому пп. 14.1.172 пункту 14.1 статті 14, статтями 52, 53 Податкового кодексу України, і була розглянута відповідачами в порядку, встановленому главою 3 розділу ІІ Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності відповідачів щодо не розгляду звернень позивача № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10), а також зобов'язання відповідача 1 розглянути та надати відповідь за зверненнями позивача № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10) не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачами відповідно до вимог податкового законодавства було розглянуто заяви позивача № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10) про надання податкової консультації і в установленому податковим законодавством порядку надана відповідь листом від 19.08.2016 № 18975/10/26-15-12-01-18.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідачів щодо порушення строків надання відповіді за зверненням позивача, оскільки відповідь на заяви позивача № 07-18 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30631/10), № 07-19 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30619/10), № 07-20 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30634/10), № 07-21 від 19.07.2016 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 25.07.2016 № 30633/10) про надання податкової консультації була надана відповідачами з дотриманням тридцятиденного строку, передбаченого пунктом 52.1 статті 52 Податкового кодексу України.

Крім того, судом не приймаються доводи позивача щодо відсутності у безпосереднього виконавця Собчук Наталії Михайлівни, головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на додану вартість управління податків і зборів з юридичних осіб, повноважень на складення відповіді на заяви про надання податкової консультації від 19.07.2016, з огляду на наступне.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у м. Києві від 10.08.2016 № 4878 «Про тимчасовий розподіл обов'язків між керівним складом Головного управління ДФС у м. Києві» з метою забезпечення ефективної організації роботи структурних підрозділів Головного управління ДФС у м. Києві і підпорядкованих ДПІ установлено тимчасовий розподіл обов'язків з керівництва роботою структурних підрозділів, зокрема згідно з пп. 1.6 п. 1 наказу в.о. заступника начальника Мірвелова І.М. була визначена керівником управління обслуговування платників і управління податків і зборів з юридичних осіб (крім роботи відділу координації та моніторингу відшкодування ПДВ), а згідно з пп. 3.8 п. 3 наказу установлено таку заміну на період відсутності керівництва Головного управління ДФС у м. Києві: Пруднікова Е.М. - Мірвелова І.М. (у частині роботи управління податків і зборів з юридичних осіб (крім роботи відділу координації та моніторингу відшкодування ПДВ).

Враховуючи зазначене, заступник начальника ГУ ДФС у м. Києві Пруднікова Е.М. та в.о. заступника начальника ГУ ДФС у м. Києві Мірвелова І.М. мають право підпису документів відповідно до своїх функціональних обов'язків з урахуванням наказу про розподіл обов'язків. Тобто, оскаржувана консультація від 23 серпня 2016 року № 18975/10/26-15-12-01-18 підписана уповноваженою особою.

Разом з тим, організаційну структуру ГУ ДФС у м. Києві складають управління, серед яких управління податків і зборів з юридичних осіб та управляння обслуговування платників.

Кожне управління в залежності від напрямку своєї діяльності має право надавати консультації платникам лише з тих питань, які віднесені до компетенції управління.

Питання, які були порушені позивачем у зверненнях від 19 липня 2016 року з проханням надати податкову консультацію стосувалися звільнення від оподаткування податком на додану вартість за своєю суттю ці питання відносяться до компетенції управління податків і зборів з юридичних осіб.

Отже, враховуючи вищевикладене, управління податків і зборів з юридичних осіб наділено повноваженнями надавати консультації платникам у разі їх звернення з питань, які належать до компетенції управління.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін і третьої особи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Суддя Н.Г. Вєкуа