Справа № 405/3700/17(2-а/405/140/17)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2018 року

Київ

справа №405/3700/17 (2-а/405/140/17)

адміністративне провадження №К/9901/909/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2017 (суддя Шевченко І.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року (головуючий суддя Семененко Я.В., судді: Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі №405/3700/17 (2-а/405/140/17) за позовом ОСОБА_2 до Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про визнання дій, рішення протиправним та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом, в якому просила:

1) визнати протиправними дії Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо виплати їй пенсії з урахуванням обмеження максимального її розміру сумою 10740 грн.;

2) визнати неправомірним рішення Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, оформлене листом від 01.02.2017 року № 24/П-11, щодо відмови у виплаті їй пенсії з урахуванням обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленим для осіб які втратили працездатність, як те передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року у редакції чинній на момент призначення пенсії ОСОБА_2;

3) зобов'язати Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплачувати їй пенсію з урахуванням обмеження десятьма прожитковими мінімумами, установленим для осіб які втратили працездатність, як те передбачено ч. 1 ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року у редакції чинній на момент призначення їй пенсії та виплатити недоплачену суму пенсії за період з 13.12.2016 року по день набрання законної сили постановою у даній справі.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що оскільки їй призначено пенсію на умовах законодавства, яке діяло станом на 2014 рік (станом на час призначення пенсії) та яким не було передбачено обмеження граничного розміру пенсії сумою 10740грн., то орган Пенсійного фонду безпідставно, під час здійснення перерахунку пенсії у 2016 році, застосував законодавство, яким обмежувався граничний розмір пенсії сумою 10740грн. та який введено з 01.01.2016 року

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 3 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року, позов задоволено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що позивач перебуває на обліку в Кропивницькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Кіровоградської області та з 24.02.2014 року отримує пенсію по інвалідності II групи внаслідок загального захворювання згідно із Законом України «Про державну службу».

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2016 року у справі №405/5447/16-а, зокрема, зобов'язано Кіровоградське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області провести з 01.05.2016 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців на підставі Довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких ним призначено (перераховано) пенсію, виданої Кіровоградською обласною державною адміністрацією 29.06.2016 року № 24-04 з збереженням проценту для розрахунку пенсії від заробітку - 80 %.

На виконання вказаної постанови суду розпорядженням УПФУ за №174497 від 19.12.2016 року здійснено перерахунок пенсії позивача у зв'язку з підвищенням заробітної плати державних службовців. При цьому, максимальний розмір пенсії обмежено сумою 10740грн.

На звернення позивача, пенсійний орган повідомив, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 Управління проводить виплату пенсії в максимальному розмірі 10740,00 грн., як встановлено даною нормою.

Суди визнали такі дії органу Пенсійного фонду неправомірними, зазначивши, що виплачуючи позивачу пенсію з урахуванням обмежень, які встановлені Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII, відповідач фактично зменшив обсяг прав ОСОБА_2, які існували на час призначення їй пенсії та які гарантувалися законодавством, що діяло на час призначення пенсії (Закон України від 08.07.2011 року №3668-VI).

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Кропивницьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга обґрунтована, тим, що ним правомірно застосовано при перерахунку пенсії позивача саме те законодавство, яке було чинним на час здійснення такого перерахунку. Застосування ж законодавства, яке втратило чинність на час проведення перерахунку пенсії, є неможливим.

09.01.2018 до Верховного Суду ОСОБА_2 направила відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а рішення судів залишити без змін. Відзив обґрунтований правильністю висновків суду про безпідставність обмеження її розміру пенсії сумою 10740грн.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 Закону України від 08.07.2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011 року (в редакції на час призначення позивачу пенсії) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України "Про державну службу", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

У подальшому вказану норму права змінено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII (набрав чинності 01.01.2016р.) та доповнено реченням наступного змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Податкового кодексу України, Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати 10740 гривень».

Суди попередніх інстанції вірно визначилися, що законодавством України, яке діяло на час призначення позивачу пенсії та на час здійснення перерахунку пенсії, по-різному було врегульовано питання щодо максимального розміру пенсії, яка призначена на підставі Закону України «Про державну службу».

Посилаючись на норми ст.22 та ст.58 Конституції України, суди дійшли висновку, що новий закон звужує зміст та обсяг прав позивача, які існували на час призначення пенсії та які гарантувалися законодавством, діючим на той час.

Суди попередніх інстанцій вірно зазначили, що питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод неодноразово було предметом конституційного розгляду. Зокрема, у абзаці шостому пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року № З-рп/2007 зазначається: «Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики».

Разом з тим, суди належним чином не дослідили питання наявності/відсутності звуження прав позивача в межах розгляду даної справи, а саме чи відбулося для позивача внаслідок внесення змін до Закону №3668-VI зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Надаючи правову оцінку такому питанню, колегія суддів виходить з наступного.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», діючою до 31.12.2015 року, було визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні.

Тобто, максимально можливий розмір пенсії, який ОСОБА_2 могла б отримувати з 1 вересня 2015 року у кількісному розмірі складав 10740грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», діючою з 01.01.2016 року, було визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність складає: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень.

Відповідно, максимально можливий розмір пенсії, який ОСОБА_2 могла б отримувати, виходячи з норм Закону №3668-VI в редакції до внесення змін Законом №911-VIII, у кількісному розмірі складав також 10740грн. (з 1 січня 2016 року по 30 квітня 2016 року).

З 01.01.2016 року, виходячи з норм Закону №911-VIII, максимальний розмір пенсії, призначеної за Законом України «Про державну службу» не може перевищувати 10740грн.

Виходячи з вищенаведеного відсутні підстави вважати, що Закон №911-VIII звузив зміст та обсяг існуючих прав позивача або погіршив її становище, яке існувало до 31.12.2015 року. Цим Законом було лише закріплено той обсяг прав, який існував до набрання ним чинності, у фіксованому розмірі.

Матеріали справи не містять доказів того, що до 01.01.2016 року позивач отримувала або мала право на отримання пенсії у розмірі, який би перевищував 10740грн., що могло б бути підставою для визнання неправомірними дій органу Пенсійного фонду внаслідок проведення в наступному виплати пенсії у меншому розмірі.

З урахуванням викладеного колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що суди попередніх інстанції неправильно застосували норми матеріального права, що, за правилами ст.351 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування судових рішень повністю і ухвалення нового судового рішення.

Враховуючи, що сторони у справі звільнені від сплати судового збору, підстави для зміни розподілу судових витрат, відповідно до ст.139 Кодексу, відсутні.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кропивницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 3 жовтня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року у справі №405/3700/17 (2-а/405/140/17) скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду