Справа № 638/16797/17
Суддя: Омельченко К. О.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/638/142/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2018> Суддя Дзержинського районного суду м. Харків Омельченко К.О. розглянувши одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова про оскарження рішень суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із адміністративним позовом до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова про оскарження рішень суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії в якому просив суд:
Визнати нечинною відмову Шевченківського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України міста Харкова щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді: календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному закладі - Донецькому Державному Університеті; у встановлені і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 17 серпня 2017 року.
Зобов`язати Шевченківське об`єднане Управління Пенсійного Фонду України міста Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді, визначеного у довідці апеляційного суду Донецької області від 6 липня 2017 року № 3.4-15/5/2017, починаючи з 17 серпня 2017 року, та виплатити заборгованість з вирахуванням фактично виплачених грошових коштів.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на теперішній час він є внутрішньо переміщеною особою із зони антитерористичної операції з міста Донецька (довідка № , видана управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської Ради) і з липня 2017 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Шевченківського району міста Харкова. Перебуваю на обліку в Шевченківському об`єднаному Управлінні Пенсійного Фонду України міста Харкова.
Рішенням Донецької обласної ради народних депутатів від 25 лютого 1993 року позивача обрано суддею Куйбишевського районного суду м. Донецька та у відповідності до наказу начальника управління юстиції Донецької обласної ради народних депутатів від 2 березня 1993 року №65 з 1 березня 1993 року він приступив до виконання обов`язків на посаді судді. Постановою Верховної ради України від 4 липня 2002 року №57-ІV його обрано безстроково на посаду судді апеляційного суду Донецької області. Постановою Верховної Ради України від 16 липня 2015 року №634-VІІІ звільнено з посади судді апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Наказом в.о. Голови апеляційного суду Донецької області від 29 липня 2015 року №236-к позивача відраховано зі штату апеляційного суду Донецької області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Апеляційним судом Донецької області видані довідки: № 3.4-15/5/17/2017 від 6 липня 2017 року, згідно якої загальний стаж роботи позивача на посаді судді, що надав права виходу у відставку, становить 26 років 10 місяців 23 дні; № 3.5-13/98/2017 від 6 липня 2017, згідно якої заробітна плата при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці становить 26400 грн.
17 липня 2017 року позивач звернувся до Шевченківського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України міста Харкова із заявою про призначення йому щомісячного довічного тримання судді у відставці.
25 вересня 2017р. позивачем було отримано листа №259/т-11 від 25.09.2017р. згідно якому Шевченківське об`єднане Управління Пенсійного Фонду України міста Харкова на підставі наданих ним документів своїм рішенням (його дата і номер не були повідомлені) призначило позивачу щомісячне довічне утримання в сумі 22176 грн. (26400 х 84%), виходячи із зального відсотку розрахунку від заробітку в розмірі 84% грошового утримання судді (22 повних роки стажу роботи на посаді судді) та з суми заробітної плати суді - 26400,00 грн., з 17 липня 2017 року (з дня звернення з відповідною заявою).
При прийнятті рішення службовими особами територіального органу Пенсійного фонду України, як убачається з письмового повідомлення від 259/т-11 від 25.09.2017р, до стажу роботи позивача на посаді судді не зараховано: календарний період проходження строкової військової служби, оскільки зазначений період перетинається з іншими періодами роботи. Підстави не зарахування половини строку навчання на денному відділенні у вищому юридичному закладі взагалі не вмотивовані.
З даним рішенням позивач не погодився, оскільки такий підхід суб`єкта владних повноважень не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави, порушує його законні права та інтереси.
На час обрання позивача суддею діяв Закон України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2863 - XII, який передбачав право судді на відставку та отримання довічного грошового утримання в розмірі 80 % заробітної плати за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, а також збільшення довічного грошового утримання на 2% за кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді, але не більше ніж до 90%. У статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (із відповідними змінами), виданого відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної в частині 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів", половини строку навчання на денному відділенні у вищих юридичних закладах та періоду проходження строкової військової служби.
Відповідно до пункту 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", в який постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545 (набрала чинності з 1 березня 2008 року) було внесені зміни, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання: за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років враховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
7 липня 2010 року Верховною Радою України прийнято Закон № 2453-УІ "Про судоустрій і статус суддів" положеннями частини першої статті 131 було встановлено: "До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу".
При цьому у пункті 11 розділу ХІІІ "Перехідні положення" цього Закону законодавцем було передбачено, що судді, призначені на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Отже, позивач зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VІ, було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.
Тому, на думку позивача, відповідач неправомірно не включив до стажу роботи, що дає право на отримання довічного утримання період половини його навчання на денному відділенні Донецького Державного Університету з 01.09.1984 року по 01.08.1989року, а також календарний період проходження строкової військової служби з 20.05.1982року по 30 травня 1984року.
Від відповідача у встановлений строк надійшли заперечення ( відзив) на адміністративний позов, в яких зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні з 17.07.2017 року та отримує щомісячне довічне грошове утримання.
Згідно ч. 4 статті 43 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня
1992 року, було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та
отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів
судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується
також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі
колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах,
безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному
Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах,
Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю
арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на
посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на
посаді судді не менше 10 років.
Згідно ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, від
07.07.2010 року до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів
України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього
Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Статтею 137 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ який набрав чинності 30.09.2016, передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Вищої ради юстиції; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Зарахування періоду проходження строкової військової служби з 20.05.1981 року по 30.05.1984 рік, оскільки зазначений період перетинається з іншими періодами роботи.
Пунктом 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону 1402, передбачено, що судді у відставці, в тому числі тому, який вийшов у відставку після набрання чинності цим Законом, щомісячне довічне грошове утримання встановлюється у розмірі 80-90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-УІ від 07.07.2010.
Розрахунок довічного грошового утримання на 17.07.2017 року:
Заробітна плата, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання - 26400,00 грн.
Загальний відсоток розрахунку від заробітку - 84 %.
Основний розмір утримання від заробітку - 22176,00 грн.
Відрахування ПДФО - 1747, 08 грн.
Відрахування ВЗ - 145,59 грн.
Розмір утримання до виплати - 20283,33 грн.
Отже пенсію Позивачу розраховано при загальному трудовому стажі 31 рік, 04 місяці, 28 днів, з них стаж роботи на посаді судді - 22 роки, 04 місяці, 28 днів. Загальний відсоток розрахунку пенсії від заробітку - 84 %. На підставі вищевикладеного, позивачу повідомлено листом від 25.09.2017 року № 259/Т-11 щодо розрахунку довічного грошового утримання згідно наданої заяви.
Відповідно до зазначеного, управління діє в межах покладених повноважень та згідно чинного законодавства України і не порушило права та законні інтереси позивача. Враховуючи вищевикладене, управління позов не визнає і вважає, що вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими.
Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходили, тому суд прийшов до висновку про можливість ухвалення судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 12, ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Суддя, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачем відзив, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Положеннями ст.126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.
Відповідно до п.14 ч.1 ст.92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.
Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права регулює Закон України "Про судоустрій і статус суддів", який також визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів.
Відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010року №2453-VI (чинного на час звільнення позивача у відставку) суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.
Рішенням Конституційного Суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини третьої статті 141 Закону України Про судоустрій та статус суддів в редакції від 01.01.2015 року, згідно з яким щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
У зв`язку з цим розмір щомісячного довічного грошового утримання судді підлягає визначенню у відповідності до ч. 3 ст.141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 2453-VІ (в редакції Закону від 28.03.2015 року), згідно з яким щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
В п. 7 Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.
Відповідно до п. 11 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010року №2453-VI (в редакції від 07.07.2010 року) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 28.03.2015 року пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, зазначеною редакцією Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Таким чином, стаж роботи судді визначений відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зберігається та не підлягає зменшенню.
Згідно з ч. 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, який втратив чинність 01.01.2012 року, було встановлено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітрів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих, за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до ч. 6 ст. 44 зазначеного Закону для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.
Згідно з п. 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283, до стажу державної служби включається час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях, а також час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.93р. № 1049 "Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів".
Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20 березня 2008 року №248/2008).
Аналогічна правова норма містилась і в Постанові Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, якою було доповнено Постанову Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді" (абзац 2 пункту 3-1).
Зазначена вимога міститься і в п. 2.6. "Положення про порядок призначення та виплату щомісячного грошового утримання працюючим суддям та щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці" затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 25.08.2005 року № 94.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 912 від 2 серпня 1996 року, обчислення стажу державної служби належить до компетенції кадрової служби державного органу, з яким державний службовець перебуває (перебував) у трудових відносинах. Кадрова служба у кожному конкретному випадку на підставі чинного законодавства, вивчення записів трудової книжки, послужного списку, відповідних довідок чи архівних документів має самостійно прийняти рішення щодо зарахування (включення) окремих періодів роботи (служби) до стажу державної служби.
Відповідно до п. 2.1 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додається, в тому числі, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відповідно до довідкок Апеляційного суду Донецької області № 3.4-15/5/17/2017 та № 3.5-13/98/2017 від 6 липня 2017 року, загальний стаж роботи позивача на посаді судді, що надав право виходу у відставку, становить 26 років 10 місяців 23 дні, з яких: служба в лавах Рядянської армії з 20 травня 1982року по 30 травня 1984року складає 02 роки 11 днів, ? частина навчання з 01 вересня 1984року по 01 серпня 1989 року 02 роки 05 місяців 15 днів, на посаді судді Куйбишевського районного суду м. Донецька з 01 березня 1993 року по 13 вересня 2002року 19 років 06 місяців 13 днів, на посаді судді апеляційного суду Донецької області з 16 вересня 2002року по 29 липня 2015року 12 років 10 місяців 14 днів, та заробітна плата при призначенні довічного грошового утримання судді у відставці становить 26400 грн. 9 (а.с. 21-22)
Стосовно твердження органу Пенсійного Фонду України про перетинання строку служби з іншими періодами роботи позивача у зв*язку з чим зазначений період не підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді, то суд зазначає наступне.
З даних військового квитка, які підтверджені відповідними офіційними документами, з 20 травня 1982 року позивач був призваний та по 30 травня 1984 року проходив дійсну строкову військову службу у лавах Збройних сил СРСР (військовий квиток НОМЕР_1 , виданий Куйбишевським районним військовим комісаріатом м. Донецька 19 травня 1982 року, довідка №905 від 27.10.2017р. Центрального архівного відділу Національної Гвардії України). а.с. 23-24
Військовий квиток виданий 19 травня 1982р., до особового складу військової частини позивач зарахований 28 травня 1982р., військову присягу прийняв 13 червня 1982р.
ОСОБА_1 не міг бути призваний на дійсну строкову службу 20 травня 1981р., оскільки атестат про середню освіту отримав лише 26 червня 1981р. згідно копії атестату (а.с. 26), а також 13 травня 1982р. був звільнений з місця роботи у зв`язку з призовом до лав Радянської Армії відповідно до трудової книжки (а.с. 17)
Тобто запис у військовому квитку про те, що позивача призвано на дійсну строкову службу 20 травня 1981 року, а не 1982р. є явною опискою. Ця обставина підтверджена довідкою №905 від 27.10.2017р. Центрального архівного відділу Національної Гвардії України.
Отже, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати половину часу навчання позивача за денною формою навчання у вищому навчальному закладі 01 вересня 1984року по 01 серпня 1989 року, та календарний період проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 20 травня 1982року по 30 травня 1984року.
Зазначена позиція кореспондується із роз`ясненнями Конституційного Суду України в рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп (абзаци 2,3 пункту 4 мотивувальної частини), відповідно до яких "набуте право не може бути скасоване, звужене". Гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України, зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).
Таким чином, оскільки на момент відрахування ОСОБА_1 , зі штату Апеляційного суду Донецької області його загальний стаж роботи складав 26 років 10 місяців 23 дні, позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а тому відмова пенсійного органу у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, навчання за денною формою у вищому юридичному закладі, та календарний період проходження строкової вйськової служби підлягає визнанню нечинною.
В постанові від 01.07.2014 року у справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив обов`язкову для врахування правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів наявності підстав для не перерахунку пенсії позивачу за додатковими документами та не включення до стажу роботи на посаді судді, навчання за денною формою у вищому юридичному закладі, та календарний період проходження строкової вйськової служби
Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За розгляд адміністративного позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 06.11.2017 р.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,35,6,32,73,74,94,139,162,242-246 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України міста Харкова про оскарження рішень суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати нечинною відмову Шевченківського об`єднаного Управління Пенсійного Фонду України міста Харкова щодо зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді: календарного періоду проходження строкової військової служби з 20 травня 1982року по 30 травня 1984року ( 02 роки 00 місяці 11 днів) та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному закладі - Донецькому Державному Університеті з 01 вересня 1984року по 01 серпня 1989 року ( 02 роки 05 місяців 15 днів); у встановлені і виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 17 серпня 2017 року.
Зобов`язати Шевченківське об`єднане Управління Пенсійного Фонду України міста Харкова здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи на посаді судді, визначеного у довідці апеляційного суду Донецької області від 6 липня 2017 року № 3.4-15/5/2017, починаючи з 17 серпня 2017 року, та виплатити заборгованість з вирахуванням фактично виплачених грошових коштів.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_3 ), витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп за рахунок бюджетних асигнувань.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Суддя: К.О. Омельченко