Справа № 826/12218/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2018 року № 826/12218/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кармазіна О.А., суддів: Катющенка В.П. та Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ СЕВЕН ГРУП»
доМіністерства юстиції України (Департамент державної виконавчої служби)
треті особиДержавне підприємство «СЕТАМ» Публічне акціонерне товариство «Дельта банк»
про визнання протиправними дій,-
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся із позовом, який надіслано поштою 03.08.2016, в якому просить суд визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо направлення до організатора електронних торгів неповної та недостовірної інформації.

Позивач зазначає, що на офіційному сайті ДП «СЕТАМ» розміщено оголошення про продаж ряду об'єктів нерухомості, які знаходяться за адресою: Волинська обл., Шацький район, смт. Шацьк, вул. 50 років Перемоги, 2 у кількості 15 лотів (№№159101, 159123, 159184, 159129, 159133, 159146, 159156, 159143, 159099, 159092, 159107, 159179, 159094, 159149, 159220). Кожен лот має свою назву: АЗС, насосна, кормоцех, коптильний цех, цех для переробки риби, склад для копченої риби, склад для прийому риби, цех для посолки риби, льодник, колоніальник, контора, склад для кормів.

Позивач зазначає, що об'єкти за лотами представляють собою єдиний виробничий комплекс в минулому та знаходиться за однією адресою. Таким чином, як зазначає позивач, для купівлі певних з них необхідна чітка ідентифікація, яка будівля як називається і де розташована на місцевості. У той же час, по всіх 15-ти лотах, як зазначає позивач, надана одна і та сама фотографія. В оголошенні не зазначено жодних відомостей про земельну ділянку. В оголошенні зазначено, що ознайомитись з майном можна звернувшись за телефоном, проте, вказаний у всіх оголошеннях номер телефону зберігача не вірний. У той же час, відповідно до п. 5 розділу 3 Порядку, затвердженого наказом МЮ України від 22.12.2015 № 2710/5 інформаційне повідомлення має містити відомості про зберігача; фотографічне зображення майна; порядок ознайомлення з майном (адреса зберігача та майна, час, контактні телефони та електронна адреса); план приміщення (за наявності); відомості про земельну ділянку. Проте, як зазначає позивач, як видно з оголошень відсутніми є відомості, що визначені як обов'язкові. На думку позивача це є безумовним порушенням прав потенційних покупців, обмежує коло можливих учасників торгів. При цьому, позивач звертає увагу, що перевірка змісту заявки організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу державної виконавчої служби. Позивач також зазначає, що товариство було зареєстровано в системі електронних торгів СЕТАМ, проте було позбавлене можливості купувати лоти, оскільки через вказані вище порушення (приховування, перекручування інформації) не могло ідентифікувати ті об'єкти, що мало намір придбати.

Відповідач у запереченнях на позов (а.с. 58) по суті зазначив, що на виконанні перебуває наказ господарського суду Волинської області від 30.08.2010 № 2/153-1 про стягнення з ВАТ «Волиньрибгосп» на користь ПАТ «Кредитпромбанк» 16 690 281,61 грн. У зв'язку з цим було проведено оцінку, з якою погодився Банк. Банком надано правовстановлюючі документи, які складалися з витягів з реєстру, реєстраційних посвідчень, державних актів на земельні ділянки та договори оренди на земельні ділянки. Додатково було витребувано технічні паспорти на будівлі, які були надані БТІ.

Відповідач звертає увагу, що оскільки, відповідно до статей 57, 58, 59, 62, 63 Закону України, розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України та ч. 3 розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів від 22.12.2015 № 2710/15 (що втратив чинність) було зібрано повний пакет документів щодо реалізації майна, державним виконавцем підготовлено заявки на реалізацію для внесення відомостей до системи СЕТАМ.

Відповідач звертає увагу, що ні вищезгаданим Законом, ні Інструкцією не визначено обов'язку державного виконавця надавати організатору торгів «СЕТАМ» відомості, які зазначені в ч. 2 розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна від 22.12.2015 № 2710/10 (що втратив чинність), а саме: телефон зберігача та фото об'єктів.

У той же час, під час внесення відомостей щодо реалізації майна до системи СЕТАМ державним виконавцем надано скановані фото об'єктів, які були взяті з висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість майна станом на 11.04.2016. При цьому, відповідач відносно номеру телефону зберігача зазначив про відсутність обов'язку громадянина мати при собі мобільний чи стаціонарний телефон, а отже у державного виконавця відсутня можливість перевірити належність номеру телефону зберігачу. Водночас заявки містять відомості щодо місця проживання зберігача, які підтверджені відповідними копіями паспортних даних.

Відповідач не вбачає зі свого боку будь-яких порушень у зв'язку з проведенням вищезгаданих процедур та просить, відповідно, у задоволенні позову відмовити.

Третя особа також заперечила проти задоволення позову, зазначивши, що 18.01.2016 набрав чинності Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (відповідно до наказу МЮ України від 22.12.2015 № 2710/5). Відповідно до п. 2 розділу 4 Порядку, для участі в торгах подається заявка за кожним лотом, сплачується гарантійний внесок та виконуються інші вимоги, передбачені Порядком.

Однак, як зазначає третя особа, позивач не сплатив гарантійний внесок, а отже не став учасником торгів та не був допущений до них.

Тобто, як зазначає третя особа, позивач не є учасником торгів або стороною виконавчого провадження, а отже дії посадової особи ДВС щодо формування заявок ніяким чином не впливає на права та інтереси позивача.

Водночас, тертя особа заявляє, що організатором торгів внесено повну інформацію по вищезгаданим лотам, як це передбачено розділом 3 Порядку, а саме в розділах Характеристика лоту та Порядок та умови про лот зазначено: що це предмет іпотеки; номер виконавчого провадження; призначення майна; розмір площі приміщення; місце розташування; що майно належить боржнику; окрім того на сайті розміщено фотографії лотів, що дають змогу учаснику визначити стан майна; зазначено дані зберігача, що дає можливість ознайомитись з майном.

Виходячи з вищенаведеного третя особа вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд.

На підставі розпорядження керівника апарату суду про повторний автоматичний розподіл судових справ від 11.10.2017 №67263 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу повторно автоматично розподілено на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою судді Кармазіна О.А. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду по суті на 13.12.2017. У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України у зв'язку з чим слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Враховуючи наведене, справа розглянута з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України в порядку письмового провадження.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Так, сторонами не заперечується обставини виконання відповідачем судового рішення, проведення торгів, складання вищезгаданих заявок, протоколів, актів про реалізацію.

Відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року № 606-XIV; в редакції на час виникнення спірних відносин) реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах (ч. 1 ст. 62). Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах) (ч. 2 ст. 62).

Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону (ч. 3 ст. 62).

Порядок реалізації майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, крім цінних паперів, визначається Міністерством фінансів України за погодженням з Національним банком України. Порядок реалізації цінних паперів визначається Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Міністерством юстиції України, а іншого майна - Міністерством юстиції України (ч. 4 ст. 62).

Наказом МЮ України від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Наказом МЮ України від 22.12.2015 № 2710/5 затверджено Порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (далі - Порядок № 2710/5).

Відповідно до п. 1 розділу 1 Порядку № 2710/5 учасник електронних торгів (далі - учасник) - фізична особа, що має повну дієздатність, або її належним чином уповноважений представник, юридична особа в особі представника, уповноваженого виступати від її імені, які сплатили гарантійний внесок (крім проведення електронних торгів в порядку, встановленому пунктами 1, 2 розділу VI цього Порядку), надали згоду щодо порядку та умов проведення електронних торгів і допущені Організатором до участі в електронних торгах відповідно до вимог цього Порядку.

У даному випадку, як визнається сторонами, позивач не сплачував гарантійний внесок та до участі в торгах, відповідно не допускався, тобто позивач не є учасником торгів, відносно обставин організації яких заявлено позов.

У взаємозв'язку з наведеним, суд зазначає, що відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За приписами пунктів першого і сьомого частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відтак завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <...>.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. <...> поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Між тим, як вже зазначалося, позивач не є учасником торгів, не приймав участь у проведенні аукціоні. Позов не містить обґрунтованих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, які б могли бути визнані судом як такі, що підтверджують існування реального негативного впливу на його конкретні права чи інтереси в зв'язку з діями відповідача, а судом не встановлено порушення його прав, свобод та законних інтересів у зв'язку з діями по організації/проведенню торгів.

Слід додати, що відповідно до п. 2 розділу 2 Порядку № 2710/5 заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити такі дані, зокрема: відомості про зберігача майна (найменування, фактична та юридична адреси, телефон, електронна адреса); фото- та/або відеоматеріали.

Як зазначає позивач, товариство було позбавлене можливості купувати лоти, оскільки через вказані вище порушення (приховування, перекручування інформації) не могло ідентифікувати ті об'єкти, що мали намір придбати.

Між тим, в контексті наведеного слід зазначити, що до матеріалів справи надано копії заявок на реалізацію арештованого майна, процесуальні документи державного виконавця, паспортні дані зберігача, додаток до висновку експерта, витягі з реєстру нерухомого майна, технічні паспорти на об'єкти, протоколи проведення торгів (дата початку торгів 01.08.2016, завершення - 03.08.2016, акти про реалізацію від 31.08.2016, від 16.09.2016 (т. 1, а.с. 62-214). У заявках від 08.07.2016 деталізовано, крім іншого: боржника; стягувача; тип майна; найменування майна, у т.ч. його площа, адреса; відомості про майно, його склад характеристика, опис у т.ч. із зазначенням реєстраційних даних нерухомого майн; вартість; місцезнаходження; відомості про зберігача, його адресу, номер телефону; відомості про обтяження; відомості про земельну ділянку, як приклад - акт на право користування землею; підстави виникнення права власності на майно.

З протоколів проведення електронних торгів вбачається кількість учасників, яка складала від 5 до 10 учасників, з чого вбгається достатнім розміщений для них обсяг інформації про об'єкти для сприйняття такої інформації за звичайних обставин, для усвідомленої оцінки характеристик об'єкту та прийняття управлінських рішень щодо їх придбання.

Назви об'єктів дають можливість, у звичайному розумінні їх назви та додаткової інформації про них, ідентифікувати їх та їх призначення та основні характеристики, що, у разі зацікавленості потенційного покупця/учасника, не позбавляє його отримати додаткову інформацію і відомості, як то передбачено п. 3 розділу 7 Порядку № 2710/5.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, фотоматеріали про об'єкти отримані із звіту про оцінку, а відтак відсутні підстави для висновку про протиправність дій відповідача щодо надання до торгів неповної інформації. Слід додати, що загальна інформація, розміщена про зберігача (особисті відомості, адреса) не дає підстав для висновку про надання недостовірної інформації. Як вже зазначалося, у торгах приймали участь до 10 учасників та не вбачається, що розміщена для участі у торгах інформацію обмежувала інших осіб у можливості прийняти участь у торгах.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність з боку позивача порушення його прав чи законних інтересів з боку відповідача. Судом таких обставин не встановлено, а відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 292, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням особливостей, передбачених п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Головуючий суддя О.А. Кармазін

Судді: В.П. Катющенко

Т.О. Скочок