Справа № 807/523/17
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2018 рокум. Ужгород№ 807/523/17

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді- Луцович М.М.

при секретарі судових засідань - ОСОБА_1

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_2

представника відповідач 1 - ОСОБА_3

представника відповідача 2 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Прокуратури Закарпатської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Прокуратури Закарпатської області, згідно якої просив суд визнати протиправними дії (бездіяльність) прокуратури Закарпатської області, пов'язаної у не реалізації звернення позивача від 14.03.2017 року та порушенні Закону України «Про звернення громадян» та зобов'язати прокуратуру Закарпатської області об'єктивно, всебічно і вчасно розглянути звернення позивача від 14.03.2017 року.

В ході судового розгляду даної адміністративної справи позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач просив суд розглядати даний адміністративній позов із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог та визнати протиправні дії (бездіяльність) прокуратури Закарпатської області пов'язаної у не реалізації звернення позивача від 14.03.2017 року та порушенні Закону України «Про звернення громадян»; зобов'язати прокуратуру Закарпатської області об'єктивно, всебічно і вчасно розглянути його звернення від 14.03.2017 року; залучити в якості співвідповідача по справі Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області та стягнути на його користь з Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області 400000,00 грн. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ним було надіслано звернення до Генеральної прокуратури України, в якому ОСОБА_5 було зазначено про бездіяльність місцевої прокуратури м.Ужгорода, яка встановлена судовим рішенням та просив вище керівництво прокуратури відреагувати на це звернення, про що повідомити позивача. На думку позивача, органами прокуратури не дотримано норми Закону України «Про звернення громадян»(далі -Закон), оскільки його звернення не розглянуте у терміни встановлені ст. 20 Закону, а в поясненнях на відзив відповідач зазначив, що відповідь на його звернення не стосується питання порушеного в цьому зверненні, оскільки таке має бути заявленим згідно вимог кримінального законодавства.

Зважаючи на викладені обставини, позивач просив суд даний адміністративний позов задовольнити повністю з підстав викладених в уточненій позовній заяві.

Представник прокуратури в судовому засіданні проти задоволення даного адміністративного позову заперечила, оскільки на її думку норма ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян», на яку посилається позивач, в даному випадку не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження", а звернення було перенаправлене у пятиденний термін за належністю з одночасним повідомленням ОСОБА_2

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області проти задоволення даного адміністративного позову також заперечила, посилаючись на та, що як зазначає позивач у своїй заяві,саме протиправними діями посадових осіб прокуратури йому було завдано значної моральної шкоди, і Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області не є «власником» бюджетних коштів, а тому і не може бути відповідачем у даній справі та до нього не може бути звернуто вимог, оскільки у жодні правовідносини з позивачем не вступало, а отже і не несе відповідальність за завдану моральну шкоду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом в ході судового розгляду та вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, 14.03.2017 року позивачем ОСОБА_2 на адресу Генеральної прокуратури України було скероване звернення щодо бездіяльності місцевої прокуратури м.Ужгорода, яка встановлена судовим рішенням (а.с. 35-36). Про результати звернення позивач просив повідомити його особисто (а.с. 5).

21.03.2017року за вих..№19-р вказане звернення було перенаправлено за належністю до прокуратури Закарпатської області для організації перевірки та прийняття відповідного рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Про результат розгляду слід було повідомити автора звернення (а.с. 6).

В подальшому 24.03.2017 року за вих. №04/2/2-760-15 вказане звернення було перенаправлено до Ужгородської місцевої прокуратури (а.с. 7), а 03.04.2017 року вже начальнику СВ Ужгородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Закарпатській області для розгляду і про результати досудового розслідування повідомити заявника, однак відповідь на вищевказане звернення позивачу надана не була і станом на день розгляду даної адміністративної справи.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_2 щодо визнання протиправними дій (бездіяльності) стосовно ненадання відповідачем відповіді на його заяву від 14.03.2017 року, скеровану на адресу відповідача в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", зобов'язання відповідача виконати вимоги Закону України "Про звернення громадян" суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 1 Закону України Про звернення громадян, громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно до ст. 3 Закону України Про звернення громадян, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України Про звернення громадян звернення адресуються органам державної влади і місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форм власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст.15 Закону, відповідно до якої, органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 статті 15 Закону України Про звернення громадян визначено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України Про звернення громадян, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Відповідно до ст. 20 Закону України Про звернення громадян звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

14.03.2017 року позивачем ОСОБА_2 на адресу Генеральної прокуратури України було скероване звернення щодо бездіяльності місцевої прокуратури м.Ужгорода, яка встановлена судовим рішенням (а.с. 35-36). Про результати звернення позивач просив повідомити його особисто (а.с. 5).

21.03.2017 року за вих..№19-р вказане звернення було перенаправлено за належністю до прокуратури Закарпатської області для організації перевірки та прийняття відповідного рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Про результат розгляду слід було повідомити автора звернення (а.с. 6).

В подальшому 24.03.2017 року за вих. №04/2/2-760-15 вказане звернення було перенаправлено до Ужгородської місцевої прокуратури (а.с. 7), а 03.04.2017 року вже начальнику СВ Ужгородського відділу поліції ГУ Національної поліції в Закарпатській області для розгляду і про результати досудового розслідування повідомити заявника.

Разом з тим, з тексту листів, які неодноразову переадресовувались від одного органу до іншого, вбачається, що відповідачем взагалі не розглядалися питання порушені у зверненні позивача, листи відповідача не містять відомостей про прийняті рішення за вимогами позивача, тобто листи як, Ужгородської місцевої та прокуратури так і прокуратури Закарпатської області, взагалі не містять відповідей по суті на поставлені позивачем у зверненні від 14.03.2017 року питання, не вбачається прийняття конкретного рішення за результатами розгляду звернення, а містять лише повідомлення про приєднання вказаного звернення до матеріалів кримінального провадження №30000495 від13.03.2014 року, згідно якого позивач являється потерпілим.

При цьому, суд зазначає, що належним доказом щодо строку надання відповіді є або дата, засвідчена власноручним підписом одержувача, або дані про подання відповідного листа на пошту, у разі надіслання такого засобами поштового зв'язку; та не може бути дата, зазначена у самому листі, оскільки наявність такої разом з вихідним номером лише посвідчує факт реєстрації вихідної кореспонденції у відповідному журналі та є елементом діловодства Прокуратури Закарпатської області.

Водночас, з огляду на наведене, суд зазначає, що фактично відповідачем порушено визначені ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" строки розгляду звернення, оскільки звернення позивача від 14.03.2017 року було отримано відповідачем із Генеральної прокуратури України 24.03.2017 року, про що зазначає відповідач у своїх запереченнях, однак станом на день розгляду даної адміністративної справи відповідь на звернення позивача надана так і не була. Повідомлення у відповідності до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" позивача про встановлення необхідного терміну для розгляду його звернення відповідачем здійснено також не було.

Заперечуючи проти позову, відповідачем доказів своєчасного та належного розгляду заяви позивача від 14.03.2017 року до суду надано не було, як не надано доказів надіслання ОСОБА_2 відповідної відповіді на його звернення у встановлені ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян» строки.

За таких обставин, суд констатує, що звернення ОСОБА_2 розглянуто не було.

Тож на думку суду в даному випадку у спірних правовідносинах мала місце бездіяльність відповідача щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_2 від 14.03.2017 року, що є порушенням вищевказаних норм Закону України "Про звернення громадян".

У зв'язку із чим суд вважає за необхідне згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Закарпатської області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_2 від 14 березня 2017 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Таким чином, враховуючи викладене та положення Закону України "Про звернення громадян", суд вважає, що прокуратурою в Закарпатській області порушено порядок розгляду заяв (клопотань), запитів та строки їх розгляду, у зв'язку з чим, позовні вимоги в частині визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити дії стосовно ненадання відповіді позивачу на його заяву від 14.03.2017 року, скеровану на адресу відповідача в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Визначаючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов'язати Прокуратуру Закарпатської області надати відповідь на звернення ОСОБА_2 від 14 березня 2017 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 2 суми 400000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, що була заподіяна йому протиправними діями відповідача 2, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми, суд приходить до висновку, що для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов'язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, які визначають підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач не довів в судовому засіданні факту завдання йому моральної шкоди, не надав суду належних доказів того, що саме не надання відповідачем 1 відповіді на звернення ОСОБА_2, призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Тому в цій частині позовних вимог позивачу необхідно відмовити.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 цієї статті).

Отже, всупереч обов'язку доказування, закріпленому у ст.77 КАС України, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено тих обставин, що стали підставою для ненадання відповіді на звернення позивача від 14.03.2017 року.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

На підставі наведеного та керуючись статтями 5,6,9,77,78,90,134,139,205,243-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Прокуратури Закарпатської області, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобовязання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Прокуратури Закарпатської області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_2 від 14 березня 2017 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Зобов'язати Прокуратуру Закарпатської області надати відповідь на звернення ОСОБА_2 від 14 березня 2017 року відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян".

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 03 березня 2018 року

СуддяОСОБА_6