Справа № 2а-0770/1521/12
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року

Київ

справа №2a-0770/1521/12

адміністративне провадження №К/9901/4986/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у передньому судовому засіданні
касаційну скаргуУжгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області
на постановуЗакарпатського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року (суддя С.Є. Гаврилко)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року (колегія у складі суддів: І.В. Глушко, О.О. Большакова, Н.М. Судова-Хомюк)
у справі №2а-0770/1521/12 (876/9378/17)
за позовомУжгородського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області ДПС (правонаступник - Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області)
доСпільного українсько-угорського підприємства "Геліос" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю
простягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Ужгородський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції у Закарпатській області ДПС із позовом, у якому просив стягнути з Спільного українсько-угорського підприємства "Геліос" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю податковий борг в розмірі 77336,94 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не сплачено самостійно задекларовані суми грошового зобов'язання по земельному податку, внаслідок чого утворився податковий борг у розмірі 77336,94 грн. При цьому податковий борг не переривався, що підтверджується виставленням відповідачу податкових вимог у 2001-2002 роках.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2012 року у справі № 2а-0770/1521/12, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2012 року, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь державного бюджету податковий борг в розмірі 77336,94 грн. за платежем 13050130 бюджет 50 земельний податок з юридичних осіб за рахунок коштів платника податків.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2016 року касаційну скаргу Спільного українсько-угорського підприємства "Геліос" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю задоволено частково, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 7 серпня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 січня 2017 року відповідно до вимог статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) було замінено Ужгородську міжрайонну державну податкову інспекцію у Закарпатській області ДПС на правонаступника - Ужгородську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем були направлені як перша, так і друга податкові вимоги, не за місцезнаходженням відповідача, чим порушено порядок надсилання таких вимог статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". Відтак, податкові вимоги не були надіслані саме відповідачеві. Недотримання обов'язкової процедури щодо надсилання (вручення) податкової вимоги стало підставою для відмови в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначала про зміну місцезнаходження відповідача декілька разів та вказувала, що на час подання позову він мав іншу адресу, ніж на час отримання податкових вимог, а також зазначала, що днем вручення відповідачу другої податкової вимоги є день розміщення на дошці податкових оголошень, вважає факт правомірності виставлення податкових вимог встановленим судовим рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25 листопада 2005 року у справі 14/200, яке набрало законної сили.

В письмовому відзиві на касаційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Спільне українсько-угорське підприємство "Геліос" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю внесене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із ідентифікаційним кодом 19110530, місцезнаходженням відповідача є: 89502, Закарпатська обл., м. Чоп, вул. Мукачівське шосе, будинок 2, що підтверджується доданою до позовної заяви копією Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Згідно з довідкою про взяття на облік платника податків від 3 червня 2010 року № 104/29-00, з 20 жовтня 1994 року відповідач перебуває на обліку в Ужгородській МДПІ як платник податків.

Спільним українсько-угорським підприємством "Геліос" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Ужгородської міжрайонної державної податкової інспекції було подано податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № 1555, відповідно до якої відповідачем визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 66288,80 грн. (січень-грудень 2011 року) та податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № , згідно якої відповідачем визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 11048,14 грн. (січень, лютий 2012 року).

Як зазначено позивачем, станом на 5 квітня 2012 року за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 77336,94 грн. за платежем 13050130 бюджет 50 "Земельний податок з юридичних осіб", який виник у зв'язку з поданням податкових декларацій № 1555 та № . Самостійно задекларовані суми грошового зобов'язання по земельному податку відповідачем не були сплачені в повному обсязі, податковий борг у відповідача не переривався, що підтверджується виставленими відповідачу податковими вимогами у 2001-2002 роках, що є наслідком звернення до суду з вимогою про стягнення податкового боргу.

Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що перша та друга податкові вимоги від 20 листопада 2001 року та від 13 лютого 2002 року надсилались на адресу, яка не відповідає фактичному місцезнаходженню відповідача.

Перша податкова вимога від 20 листопада 2001 року № 1/105 надіслана контролюючим органом за адресою: вул. Берег, 2 м. Чоп, та згідно повідомлення про вручення про отримання поштового відправлення, вручена 15 грудня 2001 року.

Друга податкова вимога від 13 лютого 2002 року №2/346 відповідачем не отримана, оскільки направлена за адресою: вул. Карла Маркса,5, с. В. Добронь, що не відповідає адресі місцезнаходження відповідача. У зв'язку із її неврученням відповідачеві, вимогу №2/346 було розміщено на дошці оголошень, що підтверджується актом про розміщення податкових вимог на дошку податкових повідомлень.

Проте, згідно з витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та довідкою про взяття на облік платника податків, місцезнаходженням Спільного українсько-угорського підприємства "Геліос" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю є вул. Мукачівське шосе, будинок 2, м. Чоп, Закарпатська область, 89502.

До 1 січня 2011 року спеціальним законом з питань оподаткування, який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами був Закон України від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

Відповідно до пункту 1.2. статті 1 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, податкове зобов'язання платника податків - це зобов'язання сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Пунктом 1.3 вказаного Закону визначено, що податковий борг (недоїмка) - податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Відповідно до пункту 5.4.1 Закону узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Відповідно до підпунктів 6.2.1-6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Податкові вимоги також надсилаються платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суму податкових зобов'язань у встановлені законом строки, без попереднього направлення (вручення) податкового повідомлення.

Податкові вимоги надсилаються: а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк; б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Відповідно до підпункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", податкова вимога вважається надісланою (врученою) юридичній особі, якщо її передано посадовій особі такої юридичної особи під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення. Податкова вимога вважається надісланою (врученою) фізичній особі, якщо її вручено особисто такій фізичній особі або її законному представникові чи надіслано листом на її адресу за місцем проживання або останнього відомого місця її знаходження із повідомленням про вручення. У разі коли податковий орган або пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення або податкові вимоги у зв'язку з незнаходженням посадових осіб, їх відмовою прийняти податкове повідомлення або податкову вимогу, незнаходженням фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків, податковий орган розміщує податкове повідомлення або податкові вимоги на дошці податкових оголошень, встановленій на вільному для огляду місці біля входу до приміщення податкового органу. При цьому день розміщення такої податкової вимоги вважається днем її вручення. Податкові повідомлення або податкові вимоги, розміщені з порушенням правил, установлених цим підпунктом, вважаються такими, що не були врученими (надісланими) платнику податків.

Касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що податкові вимоги контролюючим органом надіслано не за місцезнаходженням позивача, чим порушено вимоги щодо порядку надіслання податкових вимог та відповідно до вимог підпункту 6.2.4 пункту 6.2 статті 6 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), податкові вимоги вважаються такими, що не були вручені.

З таких підстав висновки судів першої та апеляційної інстанцій, не спростовані доводами касаційної скарги, що свідчить про наявність законних підстав для задоволення позову.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П. Юрченко
Судді І.А. Васильєва
С.С. Пасічник