Справа № 826/18816/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2018 року 08:30 № 826/18816/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ветеко»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про представники сторін:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, позивача: Давидович В.М., відповідача: Аблішев В.А.
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.10.2016 № .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновок відповідача про порушення позивачем вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України щодо неподання звіту про контрольовані операції за 2015 рік є неправомірним, оскільки господарські операції з нерезидентом компанією «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» (Австрійська Республіка) не є контрольованими, а отже у позивача відсутній обов'язок подавати звіт про такі операції.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши, що відповідно до вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Податкового кодексу України, платники податків, які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції зобов'язані подати до контролюючого органу звіт про контрольовані операції.

Водночас, останній зауважив, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 449-р Австрійську Республіку з 14.05.2015 включено до переліку держав (територій), які підпадають під критерії, передбачені вимогами пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Податкового кодексу України. При цьому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.07.2015 № 677-р Австрійську Республіку з 01.08.2015 виключено з такого переліку.

Разом з тим, представник відповідача наголосив, що загальна сума операцій позивача за період з 14.05.2015 по 01.08.2015 з нерезидентом, зареєстрованим у Австрійській Республіці складає 11039587,13 грн., у зв'язку з чим, такі операції, на думку представника позивача, є контрольованими у розумінні ст. 39 Податкового кодексу України.

Під час судового розгляду справи, суд, відповідно до приписів ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 26.09.2016 по 30.09.2016 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань неподання звіту по контрольованим операціям за 2015 рік, за результатами якої складено акт від 07.10.2016 № 358/1-26-15-14-03-01/3766849 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення позивачем пп. 39.4.2 п.39.4 ст. 39 Податкового кодексу України (далі - ПК України) щодо неподання позивачем до 01.05.2016 звіту про контрольовані операції за 2015 рік з нерезидентом компанією «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» (Австрійська Республіка).

На підставі акту перевірки відповідачем складено податкове повідомлення-рішення від 19.10.2016 № , яким до позивача на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 120.3ст. 120 ПК України застосовано штрафні санкції у розмірі 365400,00 грн.

27.10.2016 позивачем до ДФС України подано скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення.

Рішенням ДФС України від 16.11.2016 № 24730/6/99-99-11-03-01-25 продовжено строк розгляду скарги позивача до 26.12.2016 (включно).

Разом з тим, 25.11.2016 рішенням ДФС України № 25469/6/99-99-11-03-01-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 19.10.2016 № без змін.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими є господарські операції, що впливають на об'єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), що включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України. Під час визначення такого переліку Кабінет Міністрів України враховує такі критерії: держави (території), у яких ставка податку на прибуток підприємств (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижча, ніж в Україні; держави, які не розкривають у публічному доступі інформацію про структуру власності юридичних осіб; держави, з якими Україною не укладені міжнародні договори з положеннями про обмін інформацією. Такий перелік держав (територій) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, оприлюднює щороку в офіційних друкованих виданнях та на офіційному веб-сайті із зазначенням ставок податку на прибуток підприємств (корпоративний податок). Інформація про зміну ставок оприлюднюється протягом трьох місяців з дати їх зміни.

При цьому, згідно з пп. 39.2.1.4 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України господарською операцією для цілей трансфертного ціноутворення є всі види операцій, договорів або домовленостей, документально підтверджених або непідтверджених, що можуть впливати на об'єкт оподаткування податком на прибуток підприємств платника податків, зокрема, але не виключно - операції з товарами, такими як сировина, готова продукція, тощо.

Відповідно до пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України господарські операції визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови: загальний обсяг доходу платника податків та/або його пов'язаних осіб від усіх видів діяльності, що враховується під час визначення об'єкта обкладення податком на прибуток підприємств, перевищує 20 млн. гривень за відповідний податковий (звітний) календарний рік; обсяг групи таких господарських операцій платника податків та/або його пов'язаних осіб з одним контрагентом перевищує 1 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість) або 3 відсотки доходу, що враховується під час визначення об'єкта обкладення податком на прибуток підприємств, платника податків за відповідний податковий (звітний) рік.

Відповідно до пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України платники податків (крім Національного банку України), які протягом звітного періоду здійснювали контрольовані операції, зобов'язані подавати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, інформацію про здійснені контрольовані операції одночасно з поданням декларації з податку на прибуток підприємств (додаток до декларації). Платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Як встановлено судом, 01.01.2015 між ТОВ «Ветеко» (покупець) та з нерезидентом компанією «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» (Австрійська Республіка) (постачальник) укладено контракт № 126177, за умовами якого постачальник продає, а покупець купує ветеринарні препарати в кількості і за ціною, яка зазначається у специфікації. При цьому, загальна вартість продукції складає 2164620,00 Євро.

На виконання умов вказаного контракту за період з 14.05.2015 по 01.08.2015 покупцем отримано товар (ветеринарні препарати) на загальну суму 11039587,13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями митних декларацій.

Як видно з поданої позивачем декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік від 29.02.2016 № , загальний дохід платника податків, визначений за правилами бухгалтерського обліку задекларований у розмірі 13906200,00 грн., тобто річний дохід платника податків перевищує 20 млн. грн.

При цьому, обсяг господарських операцій позивача з компанією «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» складає 11039587,13 грн., що перевищує 1 млн. грн. за відповідний податковий (звітний) рік.

Аналізуючи вказані правовідносини, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи видно, що місцем реєстрації нерезидента компанії «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» є Австрійська Республіка.

Водночас, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 1042-р, у відповідності до 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України визначено Перелік держав (територій), у яких ставки податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсоткових пунктів нижчі, ніж в Україні, термін дії якого з 25.12.2013 по 13.05.2015.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 449-р «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України» визнано таким що втратило чинність, розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 1042-р та затверджено новий перелік держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України, в якому міститься, зокрема, Австрійська Республіка.

При цьому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.07.2015 № 677-р внесено зміни у додаток до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 449-р, яким Австрійську Республіку з 01.08.2015 виключено з такого переліку.

Таким чином, зважаючи на те, що, по-перше, контрагент позивача зареєстрований у країні, що у період з 14.05.2015 по 01.08.2015 перебувала у затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 449-р Переліку держав в якій ставка податку на прибуток (корпоративний податок) на 5 і більше відсотків нижче, ніж в Україні; по-друге, загальна сума операцій здійснених позивачем за відповідний календарний рік становить більше ніж 20 млн. гривень, а обсяг господарських операцій з компанією «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» перевищує 1 млн. гривень, суд погоджується з висновком податкового органу, що такі операції позивача з нерезидентом є контрольованими у розумінні ст. 39 ПК України.

При цьому, позивачем у компанії «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» придбано товар (ветеринарні препарати) на загальну суму 11039587,13 грн., що перевищує 5 млн. гривень, а отже, позивач, в силу вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 ПК України зобов'язаний подавати звіт про контрольовані операції.

В той же час, судом встановлено, що такий звіт за 2015 рік позивачем не подавався.

Відповідно до п. 120.3 ст. 120 ПК України неподання платником податків звіту та/або обов'язкової документації про здійснені ним протягом року контрольовані операції або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, тягне за собою накладення штрафу у розмірі: 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції; п'ять відсотків суми контрольованих операцій, що не задекларовані у звіті; три відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.8 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати за всі не задекларовані контрольовані операції.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 449-р «Про затвердження переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Податкового кодексу України» неправомірно включено до такого переліку Австрійську Республіку, з огляду на те, що в обґрунтування своїх доводів позивачем не надано достатніх та переконливих доказів незаконності вказаного розпорядження чи скасування останнього у судовому чи іншому порядку на момент спірних правовідносин.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача щодо порушення ДФС України строку розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 19.10.2016 № , і вважає, що такі аргументи не можуть бути підставою для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення, так як позивачем у даній справі до ДФС України жодних вимог не заявлено, дії та рішення ДФС України щодо розгляду вищевказаної скарги у рамках даної справи не оскаржувались, доказів скасування цього рішення у судовому порядку позивачем не надано.

Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, а також зважаючи на те, що, по-перше, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 449-р Австрійську Республіку, на момент виникнення спірних правовідносин, було віднесено до переліку держав (територій), які відповідають критеріям, установленим пп. 39.2.1.2 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України і доказів незаконності або скасування такого розпорядження в судовому чи іншому порядку позивачем не надано; по-друге, загальний дохід платника податків за 2015 рік, визначений за правилами бухгалтерського обліку задекларований у розмірі 13906200,00 грн., що значно перевищує 20 млн. гривень за відповідний податковий (звітний) календарний рік; по-третє, обсяг господарських операцій позивача з компанією нерезидентом «Boehringer Іngelheim RCV GmBH & Co KG» перевищує 1 млн. гривень, у зв'язку з чим, судом встановлено, що такі господарські операції є контрольованими в розумінні ст. 39 ПК України та перевищують 5 млн. гривень, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 19.10.2016 № , прийняте ГУ ДФС у м. Києві є правомірним та таким що не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються її позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко