Справа № 809/1507/17
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12422/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Яворського І.О., Онишкевича Т.В.

за участю секретаря судового засідання Торкот Д.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Урядко Р.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року ухвалену суддею Матуляк Я. П. о 11 годині 08 хвилині в місті Івано-Франківську повний текст складено 27 листопада 2017 року у справі № 809/1507/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.05.2017 року за №59862-13 та за № 59864-13.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач в порушення положень Податкового кодексу України необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про наявність у позивача обов'язку щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік, в результаті чого протиправно оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями від 31.05.2017 року за № 59862-13 визначив суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 847,47 грн. та за № 59864-13 визначив суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 23536,24 грн.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з Податковим кодексом України є місцевим податком. Водночас, особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України, а є компетенцією відповідних місцевих рад.

Отже, місцеві ради за Податковим кодексом України мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) транспортний податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Податок на нерухоме майно запроваджений рішенням 4 сесії VII демократичного скликання Лисецької селищної ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 27.01.2016 року (а.с.45) та рішенням 3 сесії VII демократичного скликання Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 31.01.2016 року за № 1-1-3/2016 (а.с.47), відтак підлягає застосуванню тільки на 2017 рік.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, в якій вказується на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що згідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/ або нежитлової нерухомості.

Пунктом 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, у межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

На виконання податкового законодавства Лисецької селищної ради та Березівської сільської ради прийнято рішення щодо встановлення податку на майно на податковий період - 2016 рік.

Не заслуговують уваги доводи позивача, що промислова будівля не є об'єктом оподаткування, позаяк вказана будівля не належить промисловому підприємству, а фізичній особі, відтак п.п. «є» 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в даному випадку не застосовується.

Крім того, в порядку адміністративного оскарження податкових повідомлень рішень (далі ППР), ДФС прийняла рішення щодо збільшення суми податкового зобов'язання визначеного ППР за № 59862-13 від 31.05.2017 року. Тому скасовано дане ППР та прийнято нове за № 162517-13. Отже, суд першої інстанції скасував ППР, яке вже скасоване в адміністративному порядку.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі даних АІС «Податковий блок» та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області визначено ОСОБА_1 за податковий період - 2016 рік суму податкового зобов'язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 847,47 грн. згідно ППР форми «Ф» від 31.05.2017 року за № 59862-13 (а.с.8) та в сумі 23536,24 грн. відповідно до ППР форми «Ф» від 31.05.2017 року за № 59864-13 (а.с.9).

Відповідно до підпункту 266.3.2. пункту 266.3. статті 263 Податкового кодексу України база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приписами підпункту 266.6.1. пункту 266.6. статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України визначено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Так, відповідно до п. 8.3. ст. 8 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного ППР) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 143 Конституції України.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

При цьому згідно з п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 12.3.4 ст. 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З аналізу наведених норма вбачається, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. При цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення подібного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відтак, є аргументованим покликання позивача на те, що відповідно ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається з 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. В даному випадку плановим періодом є 2016 рік, а бюджетним 2017 рік.

Що стосується покликання апелянта на те, що оскаржуване ППР за № 59862-13 від 31.05.2017 року є скасованим на підставі рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 29.09.2017 року, то таке не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки стороною відповідача не представлено суду жодних доказів в підтвердження наведеному.

Не узгоджуються також доводи апелянта з позицією ВС від 31.01.2018 року викладену по справі №К/9901/1438/17 822/2624/16, з приводу того, що придбані позивачем промислові будівлі не були б об'єктом оподаткування, лише в тому випадку, коли б такі належали промисловому підприємству, а фізичній особі.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року у справі № 809/1507/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді І. О. Яворський
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 01.03.2018 року.