Справа № 804/389/18
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2018 року Справа № 804/389/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі - Воробйовій П.В.
представника відповідача - ОСОБА_1
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки відповідач при розрахунки податного зобовязання виходив виключно з площі нерухомості без урахування її фізичного стану та її використання для отримання прибутку, а також без зазначення ставки податку за якою була нарахована така сума. Також позивач зазначав, що у селищної ради є всі підстави для встановлення пільги позивачу з податку на нерухомість за обєкти нерухомості, які не використовуються і не приносять доходу їх власникам.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2018р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, щодо задоволення заявленого адміністративного позову заперечував, надав до суду відзив на нього, в якому зазначав, що спірне рішення є правомірним та скасуванню не підлягає, а відповідач при його прийняті діяв у межах повноважень та у спосіб передбаченому чинним законодавством.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Позивач, вважаючи означене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.
Розглядаючи позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування вищевказаного податкового повідомлення-рішення, суд зважає на наступне.
Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно пп. 266.2.1 п. 266.2 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з пп. 266.3.1 п. 266.3 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ПК України).
База оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік) (п. "б" пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України).
За правилами пп. 266.5.1 п. 266.5 ПК України (в редакції, чинній у 2016 році) ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Так, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік на території Вільшанської селищної ради, Дергачівського району, Харківської області, встановлено у розмірі 2 % мінімальної заробітної плати рішення ХІУ Вільшанської селищної ради від 21.05.2015р. «Про затвердження Положення та встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, на території Вільшанської селищної ради на 2015 рік».
Як зазначалося раніше, позивач є власником будинку за адресою: Харківська область, Дергачівський район, селище міського типу Вільшани, вул. Кірова, будинок 11, загальною площею 1021,7 кв.м.
Так, з розрахунків оскаржуваного рішення слідує, що відповідачем при визначені суми грошових зобовязань з податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки за 2016 рік було використано розмір ставки податку на обєкт нежитлової нерухомості у розмірі 2%, встановленої рішенням Вільшанської селищної ради від 21.05.2015р.
Доводи позивача, про те що останній має пільги з податку на нерухомість за обєкти нерухомості, які не використовуються і не приносять доходу їх власникам, суд вважає хибними, оскільки відповідно до п.п.266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України пільга не надається на обєкт, якщо площа перевищує пятикратний розмір неоподаткованої площі (120*5=600 кв.м.).
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3