Справа № 804/1476/17
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2018 року Справа № 804/1476/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Старс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «А-Старс» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому, з урахуванням уточнень позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 12.05.2017 року № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на суму 253 573,75грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «А-Старс» з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства при взаємовідносинах із контрагентами, у .т.ч. із ТОВ «Вінс Трейд», ТОВ «Лаконта груп», ТОВ «Едхаус систем», ТОВ «Герикс», ТОВ «Мартак», ТОВ «Легардо груп» та ТОВ «Меркурінс» за період з 01.01.2004р. по 30.12.2016р., за результатами якої, складено акт №77/04-36-14-06/38434206 від 19 січня 2017р., на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач зазначає, що перевіряючими під час проведення перевірки, не надано належної оцінки наявним первинним документам. Позивач зазначає, що платник ПДВ не має нести відповідальності за зловживання, вчиненні його постачальником, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийнято не на підставі, та не у межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України, є необґрунтованими, прийнятими без урахування всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, що має наслідком їх неправомірності та є підставою для скасування.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на доводи викладені в позовній заяві та доповненнях.
Представник відповідача в судовому засіданні проти адміністративного позову заперечував, посилаючись на письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи та просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.11.2017р., Товариство з обмеженою відповідальністю «А-Старс» зареєстровано 27.11.2012р., основний вид економічної діяльності: 69.10 діяльність у сфері права.
Відповідно до висновків вказаного акту, перевіркою ТОВ «А-Старс» встановлено порушення:
- п.138.1.1, п.138.1, п.138.2, п.138.4, ст.138 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2014 та 2015 роки у сумі 411766 грн., в тому числі: за 2014 рік - 202859 грн., за 2015 - 208907грн.
Під час розгляду справи судом встановлено та в акті перевірки зазначено, що між ТОВ «А-Старс» та ТОВ «Вінс Трейд», ТОВ «Лаконта груп», ТОВ «Едхаус систем», ТОВ «Герикс», ТОВ «Мартак», ТОВ «Легардо груп» та ТОВ «Меркурінс» укладено договори на технічне обслуговування та ремонт автотранспорту (перелік наведено в акті перевірки).
Зазначеними підприємствами виписано видаткові і податкові накладні на автозапчастини та надання послуг (перелік наведено в акті перевірки).
Вказаною ухвалою суду, дозволено слідчому з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області ОСОБА_10, прокурору відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9, тимчасовий доступ до речей і документів з можливістю їх вилучення, а саме до документів підприємства ТОВ "А-СТАРС" (код 38434206), що знаходяться у вказаного підприємства чи його службових осіб та їх вилучення (виїмку), а саме: оригінали первинних фінансово-господарських та бухгалтерських документів стосовно фінансово-господарських взаємовідносин ТОВ "А-СТАРС" (код 38434206) із ТОВ «Вінс Трейд» (код 39209470), ТОВ «Легардо груп» (код 39258816), ТОВ «Лаконта груп» (код 39411504), ТОВ «Едхаус Сістем» (код 39420807), ТОВ «Меркурінс» (код 39503762) за період з 01.01.2014 року по 23.02.2016 року, в т.ч. договори (контракти), угоди, додатки і доповнення до них; журнали-ордери; оборотно-сальдові відомості; доручення; товарно-транспортні документи; податкові накладні; реєстри податкових накладних; накладні; рахунки; акти виконаних робіт (послуг) і прийому-передачі товару, робіт (послуг); листування; платіжні документи; документи складського обороту; документи здачі товару, робіт (послуг) на збереження, договори переуступлення боргу і інші документи по вищевказаним діям та фінансово-господарським взаємовідносинам, а також документів щодо подальшої реалізації (виконання, надання) товарів (робіт, послуг) по даним операціям, журнали-ордери, реєстри бухгалтерських рахунків.
Вказаним вироком суду ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205 КК України, ч. 1 ст. 358 КК України.
Згідно облікової картки субєкта фіктивного підприємництва ТОВ «Меркурінс», зазначено, що свідоцтво ПДВ анульовано 07.07.2015р. на підставі пояснення гр.-на ОСОБА_12 щодо непричетності до реєстрації та діяльності підприємства.
Вирішуючи спір по суті суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Згідно до п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу».
Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, витрати операційної діяльності включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.
Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у редакції, яка діяла до 01.01.2015, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Статтею 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Пунктом 198.1. ст.198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку:
-з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
-з придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Частина 2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Приймаючи рішення по суті спору суд виходив з наступного.
Щодо посилання позивача про те, що відповідачем була порушена процедура проведення перевірки, суд зазначає наступне.
Платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.
Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 24.12.2010 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Foods and Goods L.T.D. до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.
В акті перевірки зазначено, що між ТОВ «А-Старс» та ТОВ «Вінс Трейд», ТОВ «Лаконта груп», ТОВ «Едхаус систем», ТОВ «Герикс», ТОВ «Мартак», ТОВ «Легардо груп» та ТОВ «Меркурінс» укладено договори на технічне обслуговування та ремонт автотранспорту (перелік наведено в акті перевірки).
Зазначеними підприємствами виписано видаткові і податкові накладні на автозапчастини та надання послуг (перелік наведено в акті перевірки).
В акті перевірки зазначено, що розрахунки проведено за рахунок перерахування грошових коштів у безготівковій формі. Яким чином відображені вищевказані операції в бухгалтерському обліку під час перевірки встановити було неможливо по причині ненадання підприємством до перевірки даних бухгалтерського обліку.
ТОВ «А-Старс» по взаємовідносинах з ТОВ «Вінс Трейд», ТОВ «Лаконта груп», ТОВ «Едхаус систем», ТОВ - «Герикс», ТОВ «Мартак», ТОВ «Легардо груп» та ТОВ «Меркурінс» не надані документи, підтверджуючі транспортування запчастин (ТТН, поштові чеки, тощо) від контрагентів, відсутні документи щодо замовників проведених ремонтів (які саме транспортні засоби підлягали ремонту), яким чином та за якою адресою виконавця були проведені ремонти, яким чином ТОВ «А-Старс» використані отримані запасні частини в господарській діяльності підприємства.
До перевірки не надано: - оборотно-сальдова відомість по всім рахункам окремо в розрізі років за період з 01.01.2014 по 30.12.2016 року; - журнали-ордери та відомість по рахункам 23, 28, 26, 631, 361, 70, 71, 91, 92, 93, 94, 95, 79, 98 помісячно, за період з 01.01.2014 по 30.12.2016 року; - аналізи рахунків 23. 28. 26. 631. 361. 70, 71. 91. 92. 93. 94. 95. 79. 98 за період з 01.01.2014 по 30.12.2016 року в розрізі кожного місяця; - видаткові накладні отримані від ТОВ "ЛЕГАРДО ГРУП" (код 39258816); - щодо використання отриманих від вищевказаних постачальників ТМЦ у фінансово-господарській діяльності підприємства.
Також, вказані первинні бухгалтерські документи на підтвердження господарських взаємовідносин із вказаними контрагентами до суду позивачем не надані.
Ч.ч.1, 4 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Також в акті перевірки зазначено, аналізом податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) встановлено відсутність придбання запасних частин зазначеними контрагентами, реалізованих на ТОВ «А-Старс». Проведеним аналізом даних податкової звітності постачальників встановлено відсутність достатньої кількості трудових ресурсів; відсутність виробничого обладнання, транспортних засобів, відсутність складських та офісних приміщень, основних фондів, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання, задекларованого основного виду діяльності та відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині надання робіт на адресу ТОВ «А-Старс».
Вказаним вироком суду ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 205 КК України, ч. 1 ст. 358 КК України.
Згідно облікової картки субєкта фіктивного підприємництва ТОВ «Меркурінс», зазначено, що свідоцтво ПДВ анульовано 07.07.2015р. на підставі пояснення гр.-на ОСОБА_12 щодо непричетності до реєстрації та діяльності підприємства.
У постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року (справа К/9901/1478/18) міститься правовий висновок, відповідно до якого статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Згідно ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи ТОВ «А-Старс» наведені в адміністративному позові та доповненнях не спростовують самого факту встановлених порушень та не є підставою для скасування податкових повідомлень-рішень. Належних доказів на підтвердження обставин, що обґрунтовують вимоги позивача до суду не надано.
Належним чином укладений правочин заздалегідь не може свідчити про здійснення суб'єктом господарювання законної господарської діяльності, оскільки укладання такого правочину ще не підтверджує його виконання.
Для даних податкового обліку преюдиційне значення має не те, про що сторони домовилися, а те, що вони вчинили, тобто не зміст зобов'язання, а його фактичне виконання.
Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, тощо.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростували правильність висновків відповідача, викладених ним в акті №77/04-36-14-06/38434206 від 19.01.2017р.
За викладених вище обставин та відповідних доказів, суд вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, правомірність своїх дій ним доведена.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку в необхідності відмови в задоволенні поданого адміністративного позову.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1