Справа № 185/9669/16-а (2-а/185/61/17)
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суд
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2018

м. Київ

К/9901/17569/18

185/9669/16-а (2-а/185/61/17)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Стародуба О.П., Коваленко Н.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 (головуючий суддя Палюх Т.Т.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Сафронової С.В., суддів Прокопчук Т.С., Чепурнової Д.В.) у справі №185/9669/16 за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання призначити пенсію на пільгових умовах, установив:

I. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просив визнати неправомірною відмову Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах в зв'язку з недостатністю документів та зобов'язати відповідача призначити пенсію на пільгових умовах за вислугу років з моменту настання права на пенсію, як водію міського пасажирського транспорту з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 03.11.2016, відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

2. Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо відмови призначити позивачу пенсію на пільгових умовах всупереч наявності у ОСОБА_2 пільгового стажу, визначеного п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.201, позов задоволено повністю.

4. У поданій касаційній скарзі Павлоградське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

II. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. Відповідач у своїй касаційній скарзі наголошує, що подані позивачем до Пенсійного фонду документи не підтверджують факт його роботи саме водієм міського пасажирського транспорту, що є необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

6. Позивач проти задоволення касаційної скарги заперечив та зазначив, що його стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту підтверджується документально та показами свідків, а відтак він має право на призначення пільгової пенсії.

III. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.04.1983 року позивач почав працювати в Павлоградськом АТП 03113. Наказом по підприємству від 16.05.1983 № 96/к він був переведений на курси по підготовці водіїв автобусів, а з 29.10.1983 наказом по підприємству № 205-к -переведений водієм категорії «Д». в автоколонну №3.

8. 30.09.2000 позивач звільнений з ВАТ «Павлоградському АТП 11208» за власним бажанням.

9. Позивач працював водієм міських пасажирських перевезень на зазначеному підприємстві з 29.10.1983 по 30.09.2000 на різних марках автобусів та внутрішньо міських маршрутах.

10. Стаж позивача, як водія міського пасажирського транспорту, складає 16 років 11 місяців 01 день, загальний трудовий стаж складає понад 34 роки.

11. 20.10.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії згідно з п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

12. Листом від 01.11.2016 №8788/05-18 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зазначив, що згідно наданої архівної довідки від 25.10.2016 №М-650 та в документах, наданих для призначення пенсії, відсутня будь - яка інформація, яка б свідчила про роботу позивача в якості водія саме пасажирського автотранспорту на міських маршрутах.

13. Вважаючи незаконним рішення відповідача від 01.11.2016 №8788/05-18, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

14. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що стаж роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту підтверджується документально та показами свідків, а відтак останній має право на призначення пільгової пенсії.

IV. ОЦІНКА СУДУ

15. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.

16. Відповідно до п. «з» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, зокрема, чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

17. Колегія суддів звертає увагу, що доводи заявника касаційної скарги щодо відсутності підстав для призначення відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ґрунтуються на тому, що на думку Пенсійного органу надані позивачем документи не підтверджують факт його роботи саме водієм міського пасажирського транспорту, що є необхідною умовою для призначення пенсії відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

18. Аналогічні доводи відповідачем наведені в запереченнях на позов та в апеляційній скарзі.

19. Оцінюючи наведені в касаційній скарзі доводи, Суд виходить з того, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.

20. Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до трудової книжки позивач працював водієм спочатку в Павлоградському автотранспортному підприємстві (АТП)-03113, а потім у його перейменованих підприємствах-правонаступниках: з 15.08.1986 - Павлоградське АТП-31208, з 01.02.1988 - Павлоградське АТП-11208, з 13.02.1996 - ВАТ «Павлоградське АТП-11208» з 18.04.1983, а водієм пасажирського транспорту - з 29.10.1983 по 30.09.2000.

21. Уточнюючу довідку за період роботи з 29.10.1983 по 30.09.2000 позивач подати не має можливості, оскільки на час виникнення спірних правовідносин зазначене підприємство було ліквідовано.

22. Відповідно до п. 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. N 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

23. Допитані під час судового розгляду справи в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, які працювали у спірний період бухгалтерами Павлоградського АТП, підтвердили той факт, того, що ОСОБА_2 постійно та безперервно з повним робочим днем працював водієм автобуса "ЛиАЗ" на маршрутах 1, 2, 5 у м. Павлоград спочатку в Павлоградському автотранспортному підприємстві (АТП)-03113, а потім у його перейменованих підприємствах-правонаступниках.

24. З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що стаж роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту підтверджується документально та показами свідків, а відтак останній має право на призначення пільгової пенсії.

25. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.

26. Відповідно до ст. 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.

27. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

28. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

29. До повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об'єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

30. У справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, Рішення від 03.04.2008, п. 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції , має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

31. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позову.

32. Відповідно до ст. 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

33. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Павлоградського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення, а постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 у справі №185/9669/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб

Суддя Н.В. Коваленко