Справа № 814/1536/17
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1536/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

за участю апелянта - ОСОБА_1 .

представника відповідача - Пастушенко Григорія Григоровича.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року, ухвалену у відкритому судовому засіданні о 13:11 год. в м. Миколаєві, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльність протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача - військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) щодо невиплати підйомної допомоги, у зв`язку з його переїздом до нового місця служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у запас та не надання копії строкового контракту про продовження служби у Збройних силах;

зобов`язати відповідача - військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 , заборгованість з підйомної допомоги при переїзді до нового місця служби з одного населеного пункту в інший, в розмірі місячного грошового забезпечення, на загальну суму 11550 грн.;

скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 27 грудня 2016 року № 320, яким були внесені зміни в наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №265 від 27 жовтня 2016 року стосовно відміни пункту наказу про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань;

зобов`язати відповідача - військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 , відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 № 265 від 27.10.2016 року матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік у розмірі 50% грошового забезпечення, на загальну суму 7232 грн.;

зобов`язати відповідача - військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у розмірі 7232 гривень;

зобов`язати відповідача військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) видати ОСОБА_1 , копію контракту від 14.09.2016 року про продовження дії строкового контракту від 14.03.2016 року про проходження військової служби на підставі його рапорту від 21.06.2016 року;

стягнути з відповідача військова частина НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не виплачено йому підйомну допомогу у зв`язку з переїздом до нового місця служби, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас, а також протиправно не надано копії строкового контракту про продовження служби у Збройних силах. В судовому засіданні у суді першої інстанції позивач позовні вимоги підтримав частково, зазначивши, що одноразову грошову допомогу у розмірі 7232,00 грн. йому було виплачено в процесі розгляду справи.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку з його переїздом до нового місця служби, апелянт вважає, що суд необґрунтовано встановив, що під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 знаходився у відрядженні у пункті дислокації військової частини НОМЕР_1 (м. Первомайськ, Миколаївська область), оскільки відповідно до наказу військового комісара Корабельного районного військового комісаріату м. Миколаєва № 32 від 07.04.2016 року ОСОБА_1 старшого офіцера мобілізаційного відділення Корабельного районного військового комісаріату міста Миколаєва, призначеного Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №26 від 27 березня 2016 року на посаду заступника командира батальйону по роботі з особовим складом 19 окремого мотопіхотного батальйону 40 окремої артилерійської бригади, ВО 3410003, вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового міся служби у м. Маріуполь Донецької області, військова частина полі. пошта НОМЕР_3 . Тобто, на думку апелянта, згідно даного наказу вбачається, що він був направлений з м. Миколаїв на нове місце проходження служби в м. Маріуполь Донецької області. Щодо відмови у задоволені вимоги про виплату допомоги для вирішення соціально-побутових питань апелянт зазначив, що наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 № 265 від 27.10. 2016 р. йому було призначено до виплати матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік у розмірі 50% грошового забезпечення.

При підписанні наказу №265 від 27 жовтня 2016 року кошти для виплати матеріальної допомоги були і більшість військовослужбовців за даним наказом вже отримали дану матеріальну допомогу. Відсутність фінансування на виплату матеріальної допомоги є підставою для не видання інших наказів про її виплату, а не скасування раніше виданих наказів.

Щодо неотримання контракту про подовження дії строкового контракту про продовження служби у Збройних силах, апелянт зазначив, що Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 14.09.2016 року № 213 продовжено дію строкового контракту проходження військової служби на підставі його рапорту від 21.06.2016 року терміном на шість місяців. Тому, саме відповідач повинен підготувати контракт про продовження терміну дії строкового контракту продовження служби у Збройних силах, підписати його та надати апелянту його копію. Відповідно до даного наказу, апелянт продовжував проходити службу та отримував грошове забезпечення. Щодо відмови в задоволені вимоги про відшкодування моральної шкоду у розмірі 10000,00 грн. апелянт зазначив, що в своєму позові він вказав, в чому саме зазнавав моральні страждання. А саме: у зв`язку з не проведенням вищезазначених виплат він, для проведення оперативного втручання його тещі ОСОБА_2 , проведення весілля доньці, змушений був брати в борг кошти у своїх знайомих та друзів, що принижувало його чоловічу гідність. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем він змушений себе ущемляти у придбанні продуктів харчування, проведення дозвілля. У зв`язку з наведеним вважає, що постанова суду є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27.03.2015 року № 54 «Про призов за мобілізацією військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_2 » позивача було призвано на військову службу за мобілізацією на особливий період та направлений для проходження служби за мобілізацією до Корабельного військового комісаріату м. Миколаїв з 27.03.2015 року.

14.03.2016 року Міністерством оборони України з позивачем було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.

Згідно наказу Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 27.03.2016 року № 26 позивача було призначено на посаду заступника командира 19 окремого мотопіхотного батальйону 40 окремої артилерійської бригади, ВОС - 3410003.

Відповідно до наказу військового комісару Корабельного районного військового комісаріату від 07.04.2016 року № 32 позивач вважається таким, справи та посади здав та вибув до нового місця служби у м. Маріуполь Донецької області, військова частина-польова пошта НОМЕР_3 . Згідно наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 11.04.2016 року № 86 позивач вважається прибувшим для подальшого проходження служби.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виконання службових завдань у відрядженні з проживанням не є, так само, як не є проживанням перебування на робочому місці, і установа, в якій особа працює не є її місцем проживання. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів переїзду на постійне місце проживання до пункту дислокації військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог про виплату позивачу підйомної допомоги. Також суд першої інстанції відмовив позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, пославшись на те, що це є правом а не обов`язком керівника і здійснюється в межах виділених асигнувань. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача надати копію контракту про продовження дії строкового контракту про проходження військової служби, суд першої інстанції зазначив, що військова частина не несе відповідальність за збереження документів, які мають знаходитись у позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" - цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній та політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до положень ч. 1 ст.1-2 вказаного Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 даного Закону, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Згідно з п.1 ч.3 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до п.1 "Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги", затвердженої наказом Міністра оборони України 22.10.2001 року №370 особам офіцерського складу (далі-офіцери), прапорщикам (мічманам) т-ч військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі-військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення. Пунктом 4 даної Інструкції встановлено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 14 березня 2016 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України на посадах офіцерського складу строком на 6 місяців.

п.2 зазначеного контракту, крім іншого, визначено виплату підйомної допомоги на нього та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом з ним на нове місце проходження військової служби.(а.с.14-15)

Відповідно до витягу з наказу (по особовому складу) Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №26 від 27 березня 2016 року ОСОБА_1 призначено заступником командира батальйону по роботі з особовим складом 19 окремого мотопіхотного батальйону 40 окремої артилерійської бригади ВОС-3410003.(а.с. 16)

Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) №32 від 07.04.2016 року підполковника ОСОБА_1 старшого офіцера мобілізаційного відділення Корабельного районного військового комісаріату м. Миколаєва призначеного наказом Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №26 від 27 березня 2016 року заступником командира батальйону по роботі з особовим складом 19 окремого мотопіхотного батальйону 40 окремої артилерійської бригади ВОС-3410003 вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби у м. Маріуполь Донецької області, військова частина польова пошта НОМЕР_3 . З 07.04.2016 року виключити із списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_3 та всіх видів забезпечення.( а.с. 16 обор.)

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) №86 від 11.04.2016 року вважати ОСОБА_1 таким, що прибув для подальшого проходження служби, зарахувати до списків особового складу військової частини-польова пошта НОМЕР_3 на всі види забезпечення та призначити на посаду "заступник командира військової частини по роботі з особливим складом" військової частини-полова пошта НОМЕР_3 ..

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 14.09.2016 року №213 продовжено дію строкового контракту про проходження військової служи громадянами України на термін шість місяців ОСОБА_1 на підставі строкового контракту від 14.03.2016 року та рапорту підполковника ОСОБА_1 від 21.06.2016 року.

Як вбачається з витягу наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_3 по стройовій частині) від 30.09.2016 року №255 відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 30 серпня 2016 №Д-322/1/16 дск та директиви Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 31 серпня 2016 року №14 з 30 вересня 2016 року військову частину - польова пошта НОМЕР_3 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " вважати переформованою у батальйон охорони військової частини-польова пошта НОМЕР_2 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних сил України. Умовне найменування "військова-польова пошта НОМЕР_3 "-анульовано. ОСОБА_1 увільнено з займаної посади, виключено зі списків особового складу військової частини-полова пошта НОМЕР_3 і всіх видів забезпечення та вважати таким, що вибули до нового місця служби - м. Первомайськ Миколаївської області в розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ збройних сил України для подальшого проходження військової служби.

З витягу наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині)№241 від 01.10.2016 року підполковника ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду заступника командира батальйону охорони з морально-психологічного забезпечення, ВОС-3410003, шпк - "майор", посадовий оклад - 1052 гр.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №81 від 29.03.2017 року вважати таким що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з відрядження зі складу сил та засобів з зони проведення антитерористичної операції оперативно-тактичного угрупування "Маріуполь" в пункт постійної дислокації з 29 березня 2017 року.

Таким чином, з зазначених документів встановлено, що ОСОБА_1 уклавши контракт про проходження військової служби у збройних силах України вибув з військового комісаріату Корабельного району м. Миколаєва та прибув до військової частини НОМЕР_3 для проходження військової служи. Відповідно до листа помічника командира військової частини НОМЕР_3 з правової роботи місцем постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 було м. Миколаїв.

Однак, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 30 серпня 2016 №Д-322/1/16 дск та директиви Командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 31 серпня 2016 року №14 з 30 вересня 2016 року військову частину - польова пошта НОМЕР_3 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " було переформованою у батальйон охорони військової частини-польова пошта НОМЕР_2 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ Збройних сил України. Умовне найменування "військова-польова пошта НОМЕР_3 "-анульовано. ОСОБА_1 увільнено з займаної посади, виключено зі списків особового складу військової частини-полова пошта НОМЕР_3 і всіх видів забезпечення та вважати таким, що вибули до нового місця служби - м. Первомайськ Миколаївської області в розпорядження командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " Сухопутних військ збройних сил України для подальшого проходження військової служби. Місцем постійної дислокації відповідача було м. Первомайськ.

Таким чином судом встановлено, що позивач починав службу у військовому комісаріаті Корабельного району м. Миколаєва, згодом вибув до військової частини польова пошта НОМЕР_3 , місце дислокації якої м. Миколаїв а з 01.10.2016 року був зарахований до списків особового складу частини польова пошта НОМЕР_2 , місцем дислокації якої є м. Первомайськ.

Також судом встановлено, що 30.11.2016 року позивачем подано рапорт на ім`я командира батальйону охорони-військової частини польова пошта НОМЕР_2 про виплату йому підйомної допомоги у зв`язку з фактичним переїздом до нового місця служби.

Колегія суддів зазначає, що вищезазначений рапорт було розглянуто, про що свідчить резолюція на рапорті.

11 квітня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з військової служби в запас на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №92 (а.с.19)

Виходячи з вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що позивач переїхав до нового місця служби з одного населеного пункту в інший, у зв`язку з призначенням його на посаду та мало місце зміни постійної дислокації військової частини підрозділу до місця постійної дислокації військової частини в якій він починав військову службу, в зв`язку з чим при звільнені відповідач повинен був виплатити йому підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, та вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 знаходився у відрядженні, оскільки відповідачем не надано доказів про те, що позивач був саме у відрядженні (наказ про відрядження, посвідчення про відрядження, строк відрядження тощо). Навпаки, всі надані до суду документи підтверджують те, що ОСОБА_1 вибував з однієї частини до іншої та мало місце зміни постійної дислокації військової частини.

Крім цього, відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 265 від 27.10.2016 року, відповідно до п. 33.1 інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 наказано виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у тому числі і ОСОБА_1 (а.с.22)

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Частиною 4 ст. 9 Закону встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно ч. 2 цієї ж статті до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 3 частини 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до розділу XXXIII «Правила виплати матеріальної допомоги» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.33.1 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік видається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 33.2. Інструкції матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Пунктом 33.3. Інструкції встановлено, що розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Заперечуючи проти позовних вимог у цій частині, відповідач зазначає, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік позивачу не виплатили у зв`язку з тим, що наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 320 від 27.12.2016 року внесено зміни до п.34 наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) №265 від 27.10.2016 року і ОСОБА_1 виключено із списків осіб, яким цим наказом вирішено таку допомогу надати.

Колегія суддів зазначає, що будь яких обґрунтувань, щодо виключення ОСОБА_1 зі списків у оскарженому наказі відсутні. В судовому засіданні відповідач також не міг пояснити, чому одних осіб виключили зі списків а інших залишили.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 09.02.2017 року № 248/3/9/1/119 у зв`язку з обмеженим фінансовим ресурсом за фондом грошового забезпечення, видання наказів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань рекомендовано здійснювати тільки у таких випадках: важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї (поранення контузія, інвалідність та інші випадки тяжких захворювань) за наявності посвідчення або відповідного висновку лікаря; смерть рідних по крові або по шлюбу; пожежа або стихійне лихо; одруження військовослужбовця; народження дитини у військовослужбовця або її одруження.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб виданий Центральним районним у м. Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 05 жовтня 2016 року між позивачем та громадянкою ОСОБА_3 укладено шлюб актовий запис № 654.

Таким чином, у ОСОБА_1 були підстави на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виплата матеріального допомоги військовослужбовцям є правом а не обов`язком керівника, однак колегія не погоджується з тим, що командир військової частини, який спочатку надав матеріальну допомогу має право безпідставно її скасувати без будь-яких обґрунтувань.

Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів зазначає, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишались передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяги буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасовано або звужено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем безпідставно виключено ОСОБА_1 зі списків на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, у зв`язку з чим наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №320 від 27.12.2016 року підлягає скасуванню в цій частині.

На підставі вищезазначеного позовні вимоги, щодо виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі 50 % грошового забезпечення підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів зазначає, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №217 від 01.09.2017 року внесено зміни до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11 квітня 2017 року №92 п. 2 доповнено абзацом наступного змісту: виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 2 повних календарних роки служби". В судовому засіданні позивач підтвердив, що таку виплату ним отримано, у зв`язку з чим, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги, щодо зобов`язання відповідача видати копію контракту від 14.09.2016 року про продовження дії строкового контракту від 14.03.2016 року про проходження військової служби, колегія суддів вважає що вона також не підлягає задоволенню з тих підстав, що спірний контракт не укладався, і не продовжувався відповідачем. На сьогоднішній день позивач звільнений з військової частини НОМЕР_1 , а особова справа, в якій мав би бути контракт про продовження військової служби, передана до військового комісаріату Корабельного району, тому колегія суддів вважає, що таку вимогу заявлено до не належного відповідача.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року та від 27.02.2009 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, апелянт не обґрунтував, в чому саме полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю відповідача, не визначено, якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, постановлене судове рішення на підставі ч. 1 ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги, у зв`язку з його переїздом до нового місця служби, матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу при переїзді до нового місця служби з одного населеного пункту в інший, в розмірі місячного грошового забезпечення у сумі 11 550 гривень.

Скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 )

від 27 грудня 2016 року № 320, яким були внесені зміни в наказ

командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) №265 від 27

жовтня 2016 року в частині відміни пункту наказу про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік у розмірі 50% грошового забезпечення у сумі 7232 гривні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.03.2018 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик