Справа № 363/4410/17
Суддя: Баличева М. Б.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

21.02.2018 Справа № 363/4410/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого - судді Баличевої М.Б., при секретарі - Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.10.2017 року вона звернулась до відповідача із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, разом із заявою про зняття з реєстрації попереднього місця проживання. Право власності на садовий будинок, загальною площею 82,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, належить її чоловіку - ОСОБА_3 - третій особі по справі, відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 09.09.2014 року, виданого Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.09.2014 року (номер запису про право власності 6934449). Вказала, що заяву про реєстрацію місця проживання нею було подано за згодою власника садового будинку, про що є відмітка у цій заяві. 25.10.2017 року нею було отримано відмову у реєстрації місця проживання, оскільки нею не було подано документу, що підтверджує право на проживання в житлі, подане свідоцтво права власності на садовий будинок, який не є житловим приміщенням. Дії Нижчедубечанської сільської ради по відмові у реєстрації місця проживання вважає протиправними та такими, які порушують її права на вільний вибір місця проживання, а тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом та просить визнати протиправними дії Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області по відмові у реєстрації її місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 та зобов'язати Нижчедубечанську сільську раду Вишгородського району Київської області зареєструвати її місце проживання за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги повністю підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що її чоловік та дитина зареєстровані у вказаному садовому будинку за адресою: АДРЕСА_4 на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області. Вказала, що садовий будинок побудований, та є придатним для проживання. До відповідних компетентних органів щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та садового будинку на житловий та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку вона та її чоловік не звертались.

Представник відповідача Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав письмові заперечення на вказаний адміністративний позов та пояснив, що дійсно 25.10.2017 року до сільської ради звернулась позивач із заявою про її зняття з реєстрації попереднього місця проживання та про реєстрацію її місця проживання в садовому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3. Однак, оскільки вказаний садовий будинок не є житловим приміщенням та не включається до житлового фонду, а надане позивачем Свідоцтво про право власності на садовий будинок не є документом, що підтверджує право на проживання в житлі, тому відсутні підстави для реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою. На підставі викладеного, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, не заперечував проти їх задоволення, пояснив, що він є власником садового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 та те, що він не заперечує щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою.

20.02.2018 року на адресу суду надійшла письмова відповідь ОСОБА_1 на заперечення (відзив) Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, в якій остання виклала обставини аналогічні тим, що містяться в позовній заяві, підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити повністю її адміністративний позов.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п.10 Перехідних положень Кодексу Адміністративного судочинства України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст.30 Кодексу Адміністративного судочинства України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням справи підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Провадження у даній справі відкрито ухвалою суду від 17.11.2017 року.

Виходячи з положень ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. (ст. 64 Конституції України)

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Конвенція з прав та основоположних свобод людини від 04.11.1950 року була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97.

Згідно з ч.1 ст. 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися і обирати собі місце проживання у межах кожної держави.

Відповідно до ст.9 Конституції України, вищевказані міжнародні договори є частиною національного законодавства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 25.10.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської областііз заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, разом із заявою про зняття з реєстрації попереднього місця проживання (а.с. 24-26).

Вказана заява про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1, була подана ОСОБА_1 за згодою власника садового будинку - ОСОБА_3, про що є відмітка у цій заяві.

28.12.2012 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2, актовий запис № 1972, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 29).

Від шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3, актовий запис № 1601, яке зареєстроване Подільським районним у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 28).

Право власності на садовий будинок, загальною площею 82,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2, належить чоловіку позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 - третій особі по справі, відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 09.09.2014 року, виданого Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 09.09.2014 року (номер запису про право власності 6934449) (а.с. 17-23).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» з 04 квітня 2016 року повноваження з питань реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання делеговані органам місцевого самоврядування. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 затверджено Правила реєстрації місця проживання.

25.10.2017 року Нижчедубечанською сільською радою Вишгородського району Київської області, на заяву ОСОБА_1, відмовлено у проведенні реєстрації місця проживання у садовому будинкуза адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що відсутні підстави для реєстрація місця проживання в садовому будинку з посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-ІV врегульовані відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантується Конституцією.

Відповідно до ст. 3 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Чинною редакцією вказаної статті встановлено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції від 11.12.2003), громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У цій статті Закону вказано, що для реєстрації особа подає, зокрема, зразки заяв та інші документи, необхідні для реєстрації місця проживання особи, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України (ст. 10 Закону № 1382-IV).

Так, правила реєстрації місця проживання визначені Правилами реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. N 207 (надалі - Правила N 207).

Згідно п.3 вказаних Правил реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Пунктом 18 вказаних Правил визначено перелік документів, які подаються для реєстрації місця проживання.

Зокрема, особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6,7 або 8;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження;

3) квитанцію про сплату адміністративного збору;

4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім'ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);

5) військовий квиток або посвідчення про прописку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку;

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання особи інші документи.

Пунктом 11 Правил реєстрації місця проживання передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до ст. 81 Житлового кодексу Української УРСР громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

Таким чином, реєстрація місця проживання громадян можлива лише у жилих приміщеннях та будинках, а також за наявності документів, визначених в п. 18 Правил № 207.

Відповідно до ч.1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, і якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

В свою чергу, ст.ст. 379, 380 Цивільного кодексу України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

У відповідності до статті 50 Житлового кодексу України, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1, має присвоєну поштову адресу, знаходитися в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зареєстрований як об'єкт нерухомого майна, за технічними характеристиками придатний для постійного проживання (а.с. 30-35).

Позивач ОСОБА_1 проживає у вищезазначеному садовому будинку, на час звернення до суду знята з реєстрації за адресою останнього місця проживання, що підтверджується даними, які містяться в паспорті громадянина України, виданому на ім'я позивача та довідкою філії центру обліку бездомних осіб Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради від 19.10.2017 року № 1613 (а.с. 12-15, 27).

Виходячи зі змісту положень ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», під поняттям «місце проживання» розуміється адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а під поняттям «реєстрація» розуміється внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Натомість, судом встановлено, що вказаний садовий будинок не є житловим будинком, що в силу приписів ст.ст. 6, 81 Житлового кодексу Української УРСР унеможливлює в ньому реєстрацію фізичної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у реєстрації місця проживання з підстав ненадання документів, згідно яких будинок належить до житлової нерухомості є правомірною.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових чи службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місяця перебування особи можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік обставин, які підлягають обов'язковій перевірці зі сторони адміністративного суду в справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

За змістом положень ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності та пояснення сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 КАС України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення складений 27 лютого 2018 року.

Головуючий М.Б.Баличева