Справа № 569/12474/17
Суддя: Першко О. О.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2018 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Першко О.О.

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Демянюка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил №0409/20400/17 від 01 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2017 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Рівненського міського суду із адміністративним позовом до Рівненської митниці Державної фіскальної служби України (далі - відповідач), в якому просить постанову про порушення митних правил №0409/20400/17 від 01 червня 2017 року - скасувати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем були неповністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи, оскільки отримання паспорта громадянина України не є доказом його не проживання на території США з 2011 року. Доказів, які б підтверджували його зняття з консульського обліку в США в 2011 році відсутні. Враховуючи те, що він до 18 грудня 2014 року постійно проживав в США, перебував на постійному консульському обліку Генерального консульства України в Сан-Франциско, тому він мав право на здійснення митного оформлення транспортного засобу зі звільненням від оподаткування в березні 2015 року, а відтак постанова від 01.06.2017 року підлягає скасуванню судом. Крім того, вказує, що постанова була винесена з порушенням строків, зазначених у ч.1 ст. 467 МК України.

Представник відповідача у поданому суду запереченні на адміністративний позов, проти позову заперечив, вказав, що позивач 17 березня 2015 року заявив органам доходів і зборів з метою неправомірного звільнення від митних платежів неправдиві відомості щодо істотних умов ввезення транспортного засобу, а саме що він переселився на постійне місце проживання до України в грудні 2014 року, хоча в дійсності він проживає в Україні з 2011 року. Зазначає, що дії позивача мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України. Зазначив, що наявність складу адміністративного правопорушення у діях позивача встановлена відповідачем після отримання та опрацювання листа Головного управління ДФС у Рівненській області від 05 січня 2017 року, тому оскаржувана постанова була винесена в межах шестимісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 467 МК, з дня виявлення правопорушення.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених в адміністративному позові та поданій письмовій відповіді на відзив (заперечення), просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення адміністративного позову з підстав вказаних у поданому запереченні, вказував на законність винесеної відповідачем постанови у справі про порушення митних правил №0409/20400/17 від 01 червня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного кодексу України.

Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 24 травня 2017 року заступником начальника відділу оперативного реагування та моніторингу ризикових операцій Управління протидії митним правопорушенням Рівненської митниці ДФС Вознюком М.С. було складено протокол про порушення митних правил №0409/20400/17 у відсутності позивача - особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

В протоколі зазначена суть порушення митних правил позивачем, а саме: позивач заявив органам доходів і зборів з метою неправомірного звільнення від митних платежів неправдиві відомості щодо істотних умов ввезення транспортного засобу (фактичної дати переселення на постійне місце проживання в Україну), надав з цією метою документи, що містять неправдиві дані. Орган доходів і зборів прийшов до висновку, що позивач в результаті протиправних дій ухилився від сплати митних платежів на загальну суму 510833,21 грн. під час митного оформлення автомобіля марки «HONDA», модель «ODYSSEY 3.5», ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ№205070000/2015/009739 від 17 березня 2015 року.

В подальшому, 01 червня 2017 року заступником начальника Рівненської митниці ДФС начальником управління протидії митним правопорушенням Павлюком О.А. при розгляді матеріалів справи про порушення митних правил №0409/20400/17, за ознаками вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.485 Митного кодексу України, винесена постанова в справі про порушення митних правил, згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми митних платежів в розмірі 1532499,63 грн. Порушення вказані аналогічні тим, які зазначені в протоколі про порушення митних правил №0409/20400/17 від 24 травня 2017 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови від 01 червня 2017 року вбачається, що 04 березня 2015 року позивач звернувся у Волинську митницю Міндоходів із заявою стосовно митного оформлення автомобіля марки «HONDA», модель «ODYSSEY 3.5», ідентифікаційний номер (кузова) НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2,із наданням пільг в оподаткуванні митними платежами, передбачених законодавством України для громадян, які переселяються на постійне місце проживання в Україну.

17 березня 2015 року декларантом ТОВ «Вестброк» подано митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №205070000/2015/009739, у графі 31 якої зазначено «1. Переселення на постійне місце проживання гр. України ОСОБА_3: Легковий автомобіль бувший у використанні - 1 шт., призначений для використання по дорогах загального користування, марка - «HONDA», модель - «ODYSSEY 3.5», календарний рік виготовлення - 2006, модельний рік виготовлення - 2006, номер кузова - НОМЕР_1, тип кузова - легковий універсал, номер двигуна - НОМЕР_3, тип двигуна - бензиновий, робочий об'єм циліндрів двигуна - 3500 см?, потужність - 187 кВт, маса в разі повного завантаження - 2730 кг, загальна кількість місць, включаючи водія - 7, категорія ТЗ за документами виробника МІ. Колісна формула - 4x2. Виробник - «Honda manufacturing Of Alabama», US. Торговельна марка «Honda». Загальна фактурна та митна вартість транспортного засобу задекларована в сумі 3500 доларів США (або 76196,33 гривні по курсу НБУ станом на дату оформлення митної декларації).

Відповідно до графи 36 вищезазначеної митної декларації позивачу надано пільгу, визначену підпунктом «б» пункту 3 частини 10 статті 374 Митного кодексу України - транспортні засоби особистою користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8711 згідно з УКТ ЗЕД та товари, що класифікуються в товарній позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД в разі переселення громадян на постійне місце проживання в Україну (код пільги - 301).

До митного контролю та митного оформлення транспортного засобу позивач надав наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 виданий органом 3USA3 09 червня 2011 року; паспорт громадянина України НОМЕР_4, виданий 25 лютого 2015 року Маневицьким PC УДМС України у Волинській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 03 червня 2013 року НОМЕР_6; довіреність від 03 лютого 2015 року НАК 966884; сертифікат відповідності від 26 грудня 2014 року № UA1.193.0154738-14 та експертне заключення Волинської ТПП №Т-154 від 27 лютого 2015 року.

17 березня 2015 року Волинською митницею ДФС було проведено митне оформлення зазначеного транспортного засобу із звільненням від оподаткування.

05 січня 2017 року листом 46/9/17-00-13-02-04 Головне управління ДФС в Рівненській області направило відповідачу акт про результати документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів при переміщенні через митний кордон України товару з поданням митної декларації від 17 березня 2015 року №205070000/2015/009739.

Згідно зазначеного акта Любомльський міжрайонний відділ Управління Служби безпеки України у Волинській області листом від 15 березня 2016 року №54/32-326 повідомив Волинську митницю ДФС про те, що позивач з метою ухилення від сплати платежів при ввезенні на митну територію України автомобіля марки «HONDA», 2006 року випуску, подав до митного оформлення недостовірні відомості, що свідчили про нібито його переїзд на постійне місце проживання із США в Україну у 2014 році. До митного оформлення подано закордонний паспорт серії НОМЕР_7, виданий 09 червня 2011 року, на 5 сторінці якого містились відмітки про анулювання консульського обліку в США (м. Сан-Франциско) від 18 грудня 2014 року. Також, до митного оформлення подано паспорт громадянина України серії НОМЕР_8, виданий Маневицьким PC УДМС України 25 лютого 2015 року, яким засвідчено, що особа, яка повернулась на постійне місце проживання в Україну, оформила вказаний паспорт через два місяці після переселення, тобто має право на звільнення від оподаткування митними платежами. При цьому позивач згідно інформації УДМС України в Рівненській області 02 серпня 2011 року звернувся із заявою щодо повернення на постійне місце проживання в Україну та 03 серпня 2011 року документований паспортом громадянина України НОМЕР_9.

Паспорт серії НОМЕР_8, виданий Маневицьким PC УДМС України 25 лютого 2015 року, позивач отримав шляхом заміни паспорта громадянина України серії НОМЕР_10, виданого Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області від 26 січня 2015 року у зв'язку із порчею. Паспорт серії НОМЕР_10 позивач отримав взамін паспорта громадянина України серії НОМЕР_11 від 03 серпня 2011 року у зв'язку із порчею.

У зв'язку із видачею позивачу паспорта громадянина України 03 серпня 2011 року відповідачем зроблено висновок, що на день подання митної декларації 17 березня 2015 року позивач постійно проживав на території України з 03 серпня 2011 року, що стало підставою для винесення оскаржуваної постанови.

Порядок звільнення від оподаткування митними платежами, передбаченими законодавством України під час переселення громадян на постійне місце проживання в Україну регулюється нормами ст.374 Митного кодексу України.

Відповідно до п.п. б п.3 ч.10 ст.374 МК України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв'язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років: транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Відповідно до ч.11 ст.374 МК України товари за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, що ввозяться на митну територію України громадянами у зв'язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну із звільненням від оподаткування митними платежами відповідно до цього Кодексу, підлягають постановці на тимчасовий облік в державних реєстраційних органах на строк до двох років з оформленням документів на право тимчасового користування такими товарами та можуть бути відчужені або передані у володіння, користування чи розпорядження іншим особам (крім членів сімей таких громадян) упродовж двох років з дня ввезення на митну територію України лише після сплати особами, які ввезли їх в Україну, всіх митних платежів за ставками, чинними на день подання митної декларації.

Таким чином, законодавцем окреслено такі умови звільнення від оподаткування митними платежами товарів, які призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв'язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну (у тому числі транспортні засоби):

1. Ввезти транспортний засіб протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні (наявність посвідки на постійне місце проживання в Україні);

2. Надати документальне підтвердження того, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років;

3. Надати документальне підтвердження того, що до дня видачі посвідки на постійне місце проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.

Згідно з вимогами ст.374 МК України, обов'язковою умовою для звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України є переселення на постійне місце проживання в Україну.

Питання ввезення громадянами на митну територію України транспортних засобів при переселенні на постійне місце проживання в Україну регулюється Правилами митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 17 листопада 2005 року № 1118 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 року за № 1428/11708 (далі - Правила №1118).

Відповідно до п. 7 Правил №1118 власник транспортного засобу або вповноважена особа, який переміщує транспортний засіб через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, крім іншого, паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном.

Відповідно до п.4.1. Розділу III Правил №1118 при необхідності вирішення питання про можливість звільнення транспортного засобу від оподаткування посадова особа митного органу, яка здійснює митне оформлення транспортного засобу, перевіряє відомості та відмітки в документах на відповідність вимогам Закону:

- постійне проживання громадянина на території країни попереднього місця проживання не менше одного року (зараз три роки) (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

- перебування ТЗ у власності громадянина не менше одного року з дати набуття права власності на ТЗ до дати: для іноземців та осіб без громадянства - отримання посвідки на постійне проживання або отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України);

- перебування ТЗ на обліку в країні постійного місця попереднього проживання його власника не менше одного року (для іноземців та осіб без громадянства - з дати підтвердження факту постійного проживання в країні попереднього місця проживання до дати отримання посвідки на постійне проживання або до дати отримання паспорта громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; для громадян України - з дати поставлення до дати зняття з постійного консульського обліку, а за відсутності відмітки про зняття з постійного консульського обліку - до дати отримання паспорта громадянина України).

Пунктом 45 ст. 4 Митного кодексу України передбачено, що постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Підтвердженням постійного місця проживання особи - громадянина України - нерезидента може бути документ (відмітка в паспорті), що підтверджує постійне проживання або тимчасове перебування громадянина України за кордоном.

Відповідно до п. 2.1 розд. ІІ Правил ведення закордонними дипломатичними установами України консульського обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном, затверджених наказом Міністерства закордонних справ України від 17.11.2011 № 337, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.12.2011 за № 1458/20196, громадяни України, які відповідно до чинного законодавства України є такими, що постійно проживають за кордоном, приймаються на постійний консульський облік.

Консульський облік полягає в реєстрації в закордонних дипломатичних установах України громадянина України, який постійно проживає за кордоном, шляхом внесення даних про громадянина України до облікової картки та електронного реєстру громадян України, які постійно проживають за кордоном, що ведеться в закордонних дипломатичних установах за встановленою формою, проставлені в дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини відповідної відмітки (штампу).

Згідно з даними паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_7, виданого 09 червня 2011 року, позивач 09 січня 2007 року був прийнятий на консульський облік в Генеральному консульстві України в Сан-Франциско з відміткою про постійне місце проживання в США. 18 грудня 2014 року він був знятий з консульського обліку, про що у паспорті стоїть відповідна відмітка (а.с.54).

Зазначений паспорт громадянина України для виїзду за кордон був пред'явлений позивачем під час митного оформлення транспортного засобу в березні 2015 року, що не заперечується відповідачем.

Відповідач належними доказами даний факт не спростував, доказів які б підтверджували зняття позивача з консульського обліку в США у 2011 році суду не надав. Будь-яких доказів того, що відмітка консульської установи є підробленою також суду не надано.

Відповідачем подано суду лист Управління Державної міграційної служби України у Рівненській області №03/1-11939 від 08 грудня 2017 року, згідно якого паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_7 14 листопада 2013 року заявлений як втрачений.

Однак, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Тому лист №03/1-11939 від 08 грудня 2017 року суд не бере до уваги, оскільки вказаний доказ не був покладений в основу оскаржуваної постанови.

Щодо місця проживання позивача в період з 2011 року по 2014 рік, суд зазначає наступне.

На підтвердження свого постійного проживання в США позивачем надано до суду наступні документи: копію посвідчення постійного резидента дійсної до 19 вересня 2018 року (Permanent Resident Card) з нотаріально посвідченим перекладом з англійської на українську мову (а.с.98,110); копію картки соціального забезпечення НОМЕР_12 (Social Security) з нотаріально посвідченим перекладом з англійської на українську мову (а.с.99,111); копію довідки з місця роботи від 07 грудня 2017 року (Proof of employment letter) з нотаріально посвідченим перекладом з англійської на українську мову (а.с.100, 101); копію персональної податкової декларації США за 2012 рік з нотаріально посвідченим перекладом з англійської на українську мову (а.с.106-109); копію персональної податкової декларації США за 2014 рік з нотаріально посвідченим перекладом з англійської на українську мову (а.с.102-105).

Згідно інформації, яка міститься в Управлінні Державної міграційної служби в Рівненській області позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 25 вересня 2015 року.

Суд прийшов до висновку, що зазначені вище докази підтверджують, що позивач дійсно постійно проживав, а також працював на території США у 2011-2014 роках на законних підставах.

Доказів того, що позивач проживав на території України у період з 02 серпня 2011 року по 18 грудня 2014 року відповідачем суду не надано, оскільки факт видачі паспорта громадянина України не є підтвердженням факту постійного проживання в Україні.

Враховуючи вищевказане, суд констатує, що саме з моменту проставлення штампу про зняття з 18 грудня 2014 року з консульського обліку в США, в паспорт позивача серії НОМЕР_5, виданого 09 червня 2011 року, у нього виникло право на ввезення на пільгових умовах (звільнення від сплати митних платежів) транспортного засобу особистого користування.

За змістом ст.485 Митного кодексу України особа притягається до відповідальності у разі заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Диспозиція ст. 485 Митного кодексу України передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей - неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. Наявність спеціальної протиправної мети вказує на те, що правопорушення може бути вчинене виключно з умисною формою вини та лише декларантом, оскільки на момент подачі декларації декларант повинен усвідомлювати факт заявлення неправдивих відомостей та умисно бажати, щоб заявлені ним неправдиві відомості вплинули на розмір митних платежів, які необхідно сплатити за митне оформлення задекларованого ним товару. Конкретизація диспозицією зазначеної статті спеціальної мети впливає й на конкретизацію спеціального суб'єкта вказаного адміністративного правопорушення, яким в даному випадку, з урахуванням вимог п. 8 ч. 1 ст. 4 та ч. 8 ст. 264 Митного кодексу України, може бути лише декларант.

Зокрема, в порушенні ст.485 МК України передбачається наявність спеціальної протиправної мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини.

Судом достовірно встановлено, що позивач при ввезенні на територію України транспортного засобу марки в режимі звільнення від оподаткування митними платежами товарів, які призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв'язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну повністю дотримався вимог, які встановлені ст.374 Митного кодексу України.

Позивач не вчинив жодних умисних дій щодо неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що є обов`язковою ознакою правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України, тобто відсутні ознаки суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення.

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов'язку доведення правомірності прийнятого рішення відповідачем, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем порушень правил визначених Митним Кодексом України, оскільки в матеріалах справи відсутні жодні документи та матеріали, які б могли бути визнані судом як докази про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.531 ч.1 п.1 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими доводи адміністративного позову. Оскільки в процесі розгляду справи суд дійшов до висновку про відсутність в діях позивача порушень митних правил, тому вважає за необхідне скасувати постанову Рівненської митниці ДФС України в справі про порушення митних правил №0409/20400/17 від 01.06.2017 року за ст.485 МК України відносно позивача, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Щодо посилання відповідача, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідачем не подано належних доказів отримання відповідачем оскаржуваної постанови 02 червня 2017 року. Поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.85) не може слугувати доказом отримання постанови, оскільки з нього не вбачається що саме направлялося позивачу.

Посилання позивача, що оскаржувана постанова винесена з пропуском шестимісячного строку для притягнення до адміністративної відповідальності на увагу не заслуговують, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 467 МК України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються митними органами, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяці з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду митними органами справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяці з дня виявлення цих правопорушень.

Відповідно до ч.2 ст. 467 МК України до триваючих правопорушень віднесено порушення митних правил передбачені статтями 469, 477 - 485 Митного кодексу України.

Висновок про наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України у діях позивача був зроблений відповідачем після отримання та опрацювання листа Головного управління ДФС у Рівненській області від 05.01.2017 року №46/9/17-00-13-02-04 до якого було додано акт про результати перевірки від 26 грудня 2016 року, тому строк притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України необхідно обраховувати з моменту отримання відповідачем зазначеного листа, а саме з 06.01.17 року (а.с.35).

Керуючись ст. ст. 9, 19, 72-77, 241-246, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Рівненської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови про порушення митних правил №0409/20400/17 від 01 червня 2017 року - задовольнити.

Скасувати постанову Рівненської митниці Державної фіскальної служби України в справі про порушення митних правил від 01 червня 2017 року №0409/20400/17 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного кодексу України і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Рівненський міський суд Рівненської області в Житомирський апеляційний адміністративний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рівненського

міського суду О.О. Першко