Справа № 484/4404/17
Суддя: Медведєва Н. А.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 484/4404/17
Провадження № 2-а/484/18/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2018року Первомайського міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Медведєвої Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Первомайську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП у м. Житомирі ДПП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП у м.Житомирі ДПП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови БР № 048831 від 06.12.2017р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що Правил дорожнього руху (далі - ПДР) не порушував. Зазначає, що 06.12.2017р., керуючи автомобілем DAF FT ХE 105,460, номерний знак НОМЕР_1, з напівпричепом TRAILOR S 383 ELIC, НОМЕРНИЙ ЗНАК НОМЕР_2, рухався по дорозі Київ-Чоп та на 235 км був зупинений відповідачем. На нього була складена постанова, якою він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 121 КУпАП та на нього було накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340грн. Після цього відповідачем була складена постанова БР № 048831, якою він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення п.п. «г» п.15.9 ПДР та на нього було накладено стягнення у виді штрафу в сумі 255грн. У постанові вказано, що він здійснив зупинку ближче, чим 10м від пішохідного переходу. Однак дорога була засніжена, отже, пішохідний перехід, навіть якщо й він і був, помітити було неможливо. Розчищений він не був.

Крім того, відповідачем під час складання постанови свідки не допитані, місце скоєння правопорушення та його рух вказано не правильно, тобто факт порушення оснований на припущеннях, протокол не складався. Відповідач виніс постанову на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

На позов 09.02.2018р., в строк, визначений в ухвалі про відкриття провадження, відповідач надав відзив, в якому вказав, що спірна постанова була винесена відповідно до вимог чинного законодавства. Також він не заперечував проти того, що дійсно транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений працівниками поліції, але вказав, що таку зупинку позивач був зобовязаний здійснити з дотриманням вимог ПДР.

До відзиву відповідач додав відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського, який просив долучити до матеріалів справи та дослідити.

15.02.2018р. позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що відзив та відеозапис надані відповідачем з порушенням порядку, в встановленого ст.. 79, 162 КАС України, отже просив суд не брати їх до уваги під час розгляду. Крім того, у відповіді позивач вже вказав, що здійснив зупинку автомобіля на пішохідному переході в стані крайньої необхідності на вимогу відповідача. Крім того, оскільки відповідачем майже одразу була складена постанова, він був позбавлений можливості для надання часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечень на постанову, документів, що його характеризують, майновий стан, про обставини, що помякшують або обтяжують відповідальність та інші докази у справі. Отже його було позбавлено прав, передбачених ст.. 268 КУпАП.

З списку №239 направлень рекомендованих листів та фіскального чеку, копії яких надані відповідачем, вбачається, що вказані вище відзив та відеозапис направлені відповідачем позивачу рекомендованим листом 06.02.2018р.

Отже відповідач дотримався вимог ч.3 ст. 79, ч.3 ст. 162 КАС України, таким чином, клопотання про не прийняття їх до уваги не належить задоволенню.

Заперечення від відповідача до суду не надійшли, хоча відповідь на відзив був направлений позивачем відповідачу 14.02.2018р.

15.01.2018р. ухвалою суду позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено, що розгляд справи необхідно проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Клопотання про розгляд справи за правилами загального порядку або спрощеного порядку в судовому засіданні з повідомлення стороні до суду не надходили.

Отже розгляд справи здійснюється за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

06.12.2017р. відповідачем складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №048831 відносно позивача з приводу того, що останні 06.12.2017р. о 23:55год. на а/д Київ-Чоп на 235км+500м здійснив зупину ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив п.п. «г» п. 15.9 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. До нього застосоване адміністративне стягнення в розмірі 255грн.

Протокол про адміністративне правопорушення відповідачем не складався, що відповідає приписам ст.255 та ст. 258 КУпАП.

Відповідно до п.15.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, зупинка забороняється: г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Частина 1 статті 122 КУпАП встановлює відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Таким чином, підставою для застосування до позивача адміністративної відповідальності є саме порушення ним правил зупинки транспортного засобу.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1,2 ст. 77 КАС України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до відеозаписів з нагрудної відеокамери поліцейського, наданих відповідачем, позивач здійснив зупинку транспортного засобу на пішохідному переході, дорога від снігу очищена, отже розмітку пішохідного переходу добре видно. Позивачу розяснені його права, передбачені ст.. 268 КУпАП. Жодних клопотань ОСОБА_1 під час складання постанови заявлено не було. Пояснення щодо постанови позивач виклав письмово в самій постанові. Про наявність будь-яких свідків ним заявлено не було.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, наданий відповідачем відеозапис може слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 1 статті 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Разом з тим, частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративне правопорушення.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, а також у постанові Верховного Суду у справі №536/583/17 від 14.02.2018р., які, відповідно до п.2 ст. 242 КАС України, враховуються судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Позивачем також вказано, що справа про притягнення його до адміністративної відповідальності повинна бути розглянута за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Однак, в зазначеному рішенні Конституційного Суду України вказано, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частині першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Позивач також вказує, що він здійснив зупинку транспортного засобу на вимогу працівника поліції у стані крайній необхідності.

Відповідно до п. 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись з дотриманням вимог цих Правил.

Згідно ст.. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Однак позивач не вказав для усунення якої небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, він діяв у стані крайньої необхідності.

Таким чином, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі, наданого відповідачем відеозапису, суд встановив, що позивачем було допущено порушення підпункту "г" пункту 15.9 ПДР, а здійснена позивачем зупинка не має характеру крайньої необхідності.

Отже в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 241-246 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону УПП у м. Житомирі ДПП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови БР № 048831 від 06.12.2017р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньої до Одеського апеляційного адміністративного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч.2 ст. 299 цього Кодексу.

Суддя Н.А.Медведєва