Справа № 2-а-3239/08/0470
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

27 лютого 2018 року

справа №2-а-3239/08/0470

адміністративне провадження №К/9901/801/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Траверс» на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2013 року у складі судді Турлакової Н.В. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року у складі колегії суддів Проценко О.А., Туркіної Л.П., Шлай А.В. у справі №2-а-3239/08/0470 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Траверс» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-збагачувального комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 31 березня 2008 року №/0,

У С Т А Н О В И В :

09 квітня 2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Траверс» (далі - Товариство, позивач у справі, платник податків) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-збагачувального комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 31 березня 2008 року №/0, яким визначено податкове зобов'язання з податку на прибуток підприємств (з урахуванням штрафних санкцій) у розмірі 435423грн., з мотивів протиправності його прийняття.

09 червня 2009 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін 06 березня 2013 року ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, у задоволені позовних вимог Товариства відмовлено з огляду на їх безпідставність.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що матеріалами справи підтверджено правомірність визначення податковим органом податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 435423 грн., з них 323283 грн. - за основним платежем та 112140 грн. - штрафних санкцій.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про підтвердження податкових правопорушень, встановлених податковим органом стосовно не включення суми поворотної фінансової допомоги у вигляді доходу від позареалізаційних операцій в розмірі 1017493 грн. 08 коп., отриманої від старшого менеджера по збуту Товариства і не повернутої протягом звітного періоду та завищення валових витрат у розмірі 275639 грн., внаслідок включення до складу валових витрат сум виданих попередніх оплат.

27 березня 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Траверс» подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, а саме неправильне тлумачення підпункту 1.22.2 пункту 1.22 статті 1, підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР, просить скасувати постанову суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанції, прийняте нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства. Порушення норм процесуального права Товариство вбачає в неповному дослідженні обставин у справі.

Касаційною скаргою Товариство наводить доводи на спростування двох податкових правопорушень, покладених податковим органом в основу визначення податкового зобов'язання, а саме щодо заниження валового доходу на суму 1017493 грн. та щодо завищення валових витрат на суму 275639 грн.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до Верховного Суду не надійшов, що не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім оргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податкові повідомлення рішення

прийняті податковим органом на підставі акту виїзної планової перевірки Товариства від 24.03.2013 року № 44/08-07-207/30643154, з питань дотримання, зокрема вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006р. по 30.09.2007р., яким встановлене порушення пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п.5.1 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 22.05.1997р. №283/97-ВР. Внаслідок порушення наведених норм податковим органом визначено суму податкового зобов'язання в розмірі 323283 грн. Штрафні (фінансові) санкції у сумі 112140 грн. застосовані відповідно до пункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000р. №2181-3.

Щодо заниження валового доходу.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що позивачем придбані квартири за готівкові кошти. Із загальної вартості придбаних позивачем квартир - 1986850 грн., посадовою особою підприємства Склезь А.В. сплачено власних коштів при оформленні договорів купівлі - продажу, за договором доручення, на загальну суму 1017493 грн., встановлена відсутність доказів стосовно отримання цих коштів під звіт та звітування перед позивачем.

Товариство доводить передчасність включення заборгованості підприємства перед підзвітною особою до складу валового доходу Товариства за дев'ять місяців 2007 року, до спливу строку позовної давності.

Щодо заниження валових витрат.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили порушення Товариством підпункту 11.2.1 п. 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», яке полягає у завищенні валових витрат у розмірі 275639 грн., внаслідок включення до складу валових витрат сум виданих попередніх оплат. За висновками судів попередніх інстанцій наявність кредиторської заборгованості у Товариства (позивача у справі) по рахунку 631, яка рахується перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелене поле» та Відкритим акціонерним товариством «Криворіжгірмаш», з одночасним формуванням валових витрат по факту попередньої оплати є порушенням формування валових витрат.

Товариство доводить, що здійснення попередньої оплати за одними договорами і наявність кредиторської заборгованості за іншими договорами, є різними складовими господарських взаємовідносин, і як наслідок цього, є різними складовими податкового обліку щодо подій, які обумовлюють формування валових витрат. Зарахування переплат за одними договорами в рахунок отримання товарно-матеріальних цінностей за іншими, є вільним тлумаченням статті 601 Цивільного кодексу України, за якою припинення зобов'язань може здійснюватися у тому числі зарахуванням за заявою однієї із сторін, згортання суми заборгованостей за субрахунками 371 та 631 знаходиться за межами компетенції податкового органу.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, стосовно висновків про наявність підстав включення до валового доходу дев'яти місяців 2009 року суми 1017493 грн., як безповоротної фінансової допомоги, яка є доходом з інших джерел в розумінні підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». Виходячи зі ставки податку на час встановлення правопорушення податковим органом правомірно донараховане податкове зобов'язання у сумі 254373 грн. і, як наслідок цього, штрафні (фінансові) санкції складають 76312 грн.

Колегія суддів погоджується з правовою позицією Товариства щодо відсутності підстав для визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 68900 грн., внаслідок заниження ним валових витрат на суму 273639 грн., у т. ч. за 2006 рік - 7,97 тис. грн., за два квартали 2007 року - 60,83 тис. грн., за три квартали 2007 року - 0,1 тис. грн., внаслідок недоведеності податковим органом порушення положень пункту 5.1 стаття 5 та підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Тлумачення положень закону судами попередніх інстанцій суперечить їх буквальному розумінню, з огляду на дату формування валових витрат, першою із яких серед іншого є дата списання коштів з банківських рахунків (у межах спірних відносин проведення попередньої оплати). Наявність кредиторської заборгованості із цими ж суб'єктами господарювання жодного відношення до умов формування валових витрат не має. Право проведення взаємозаліку, як способу погашення зобов'язань між суб'єктами господарювання знаходиться в площинні цивільного обігу, вирішується за волевиявленням цих суб'єктів, та знаходиться за межами компетенції податкового органу.

Безпідставність визначення податкового зобов'язання спірним податковим повідомленням-рішенням обумовлює безпідставність застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 29148 грн.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права в частині оцінки операцій, пов'язаних із заниженням валових витрат Товариством відповідно до положень пункту 5.1 стаття 5 та підпункту 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого касаційна скарга Товариства підлягає задоволенню частково, що є підставою для скасування судових рішень в частині і ухвалення нового рішення у відповідній частині.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Траверс» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року у справі № 2-а-3239/08/0470 скасувати в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Траверс» про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 31 березня 2008 року №/0 про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 68900 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 29148 грн.

Прийняти нову постанову в цій частині.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Траверс» задовольнити частково.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-збагачувального комплексу у м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 31 березня 2008 року №/0 в частині визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 68900 грн. та штрафних (фінансових) санкцій у сумі 29148 грн.

В іншій частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2013 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2013 року у справі № 2-а-3239/08/0470 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: І.А. Васильєва

В.П. Юрченко