Справа № 800/174/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Київ

26.02.2018 А/9901/90/18 800/174/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Ханової Р.Ф., суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

при секретарі Гутніченко А.М.,

за участю

від позивача: ОСОБА_2 - особисто,

від відповідача: Біркіна А.В. за довіреністю від 2 січня 2018 року №19-1/18,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року в адміністративній справі за його позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішення №23/зп-17 від 29 березня 2017 року,

в с т а н о в и в:

І. ПРОЦЕДУРА

28 квітня 2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач у справі) звернувся до Вищого адміністративного суду України із позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, відповідач у справі), з урахуванням доповнень та уточнень якого, просив визнати протиправним, незаконним і скасувати рішення Комісії від 29 березня 2017 року №23/зп-17 в такому обсязі: пункти 1-4, пункти 10-13 щодо допущення до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання в межах конкурсу на посаду суддів касаційних судів у складі Верховного Суду конкурсантів, які за результатами кваліфікаційного іспиту не набрали мінімально допустимий бал за виконання практичного завдання (43 особи); сумарно за всі його етапи не набрали 157,50 балів (299 особи).

10 липня 2017 року постановою Вищого адміністративного суду України у задоволенні позову відмовлено.

Звертаючись до суду, позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що спірне рішення порушує його права та інтереси, як громадянина України. А також вказував на те, що таке рішення є частково протиправним, оскільки приписами закону встановлено, що вважатись такими, що успішно склали кваліфікаційний іспит, можуть тільки ті конкурсанти, які набрали не менше 75 відсотків максимально можливого балу.

Відмовляючи у позові суд виходив з того, що під час проведення конкурсу на зайняття вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду публічно-правові відносини виникають між компетентним органом в особі Комісії та особами, які претендують на зайняття таких посад. Жодна інша особа не є учасником таких правовідносин, а отже не є належним позивачем у розумінні пункту 8 частини першої статті 3 КАС України. Разом із тим, суд зазначив, що позивач був учасником конкурсу, його участь у ньому припинено спірним рішенням. Суд вказав, що обраний позивачем спосіб судового захисту не призведе до відновлення саме його права. Оцінюючи доводи стосовно визначених Комісією мінімально допустимих балів в межах конкурсу, суд виходив з того, що позивач помилково ототожнює поняття «кваліфікаційний іспит» як атестування особи та «кваліфікаційне оцінювання».

Позивач не погодився з рішенням Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції у цій справі, 12 січня 2018 року подав заяву про перегляд цього судового рішення до Верховного Суду України, якою просив скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

3 серпня 2017 року ухвалою Верховного Суду України відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищої комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішення за заявою ОСОБА_2 про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року.

17 жовтня 2017 року ухвалою Верховного Суду України закінчено підготовку та призначено справу за позовом ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та скасування рішення до розгляду Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України на 31 жовтня 2017 року на 10:00 год. Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

31 жовтня 2017 року ухвалою Верховного Суду України у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України Прокопенка О.Б. та Гриціва М.І. від розгляду справи відмовлено. Протокольною ухвалою у цей же день відкладено розгляд справи до 28 листопада 2017 року на 10:00 год.

12 січня 2018 року на підставі розпорядження керівника апарату Верховного Суду України від 2 січня 2018 року №4/01/19318 заяву про перегляд судового рішення передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду України разом з матеріалами справи відповідно до пп. 1 пункту першого, пункту 7 Розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2147-8 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

29 січня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу прийнято до свого провадження і призначено до розгляду у судовому засіданні на 26 лютого 2018 року о 10:00 год.

Заява про перегляд судового рішення подана позивачем 19 липня 2017 року доповнена 29 грудня 2017 року шляхом подання заяви.

Правовими підставами доводів, наведених заявою та доповненням до неї, щодо скасування судового рішення і прийняття нового про задоволення позову позивач визначив порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема положень статей 55, 127 Конституції України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині незалежного, безстороннього і встановленого законом суду, частин першої, сьомої статті 78, частини восьмої статті 79, статті 81 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402), Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням Комісії від 03 листопада 2016 року №143/зп-16, Порядку проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання, затвердженого рішенням Комісії від 01 листопада 2016 року №144/зп-16.

Доводить, що суд не надав правового висновку обставинам справи із урахуванням кожного положення наведених актів, які мають значення для справи. На підтвердження своєї правової позиції позивач наводить детальний аналіз сукупного порушення, на його думку, Вищим адміністративним судом України норм матеріального та процесуального права. Вважає, що висновок суду про неналежність позивача є помилковим, оскільки правовідносини стосовно утворення Верховного Суду стосуються кожного, хто може звернутися до суду, відповідачем не надано жодного правового висновку стосовно відповідності оскарженого рішення її нормативно-правовим актам.

У запереченнях на заяву позивача та під час судового засідання представник Комісії просить в її задоволенні відмовити, посилаючись на законність, обґрунтованість постанови Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року. Доводить, що спірне рішення Комісії прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Спір виник внаслідок того, що позивач безпідставно ототожнює «кваліфікаційний іспит» та «кваліфікаційне оцінювання».

У зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII, 29 січня 2018 року ухвалою судді Верховного Суду прийнято до свого провадження адміністративну справу №800/174/17 і призначено її до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін на 10 год. 00 хв. 26 лютого 2018 року.

В судовому засіданні 26 лютого 2018 року позивач заявив клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, яке вирішене та відхилене судом.

ІІ. ВСТАНОВЛЕНІ У СПРАВІ ОБСТАВИНИ І АРГУМЕНТИ СТОРІН

7 листопада 2016 року Комісією прийнято рішення №145/зп-16 про оголошення конкурсу на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, затверджено умови проведення цього конкурсу.

Позивач був учасником конкурсу, але рішенням Комісії від 29 березня 2017 року №23/зп-17 його участь у конкурсі припинено.

Пунктами 1- 4 спірного рішення Комісії визначено мінімально допустимі бали першого етапу кваліфікаційного оцінювання «Іспит» у межах процедури конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 7 листопада 2016 року: до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду - 127 балів, до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду - 130 балів, до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду - 119 балів, до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду - 125 балів.

Пунктами 10-13 спірного рішення Комісії допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» кандидатів, які за результатами етапу «Іспит» набрали мінімально допустимий і більший бал - у межах процедури конкурсу до касаційних судів у складі Верховного Суду.

Спірним рішенням Комісії також вирішено питання щодо недопуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах процедури конкурсу до касаційних судів у складі Верховного Суду та припинено участь у цьому конкурсі кандидатів, які за результатами етапу «Іспит» набрали нижчий за мінімально допустимий бал (пункти 14-17).

Оскільки, на думку позивача, допущені до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання кандидати не набрали за перший його етап бал, розрахований відповідно до частини сьомої статті 78 Закону №1402 (а саме 75 відсотків максимально можливого балу кваліфікаційного іспиту), ці особи повинні вважатись такими, що не склали кваліфікаційний іспит, а рішення Комісії в частині встановлення мінімально допустимого балу та допущення таких осіб до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання є протиправним (незаконним).

Представник Комісії зазначає, що позивач помилково вважає, що правила проведення кваліфікаційного іспиту при доборі кандидатів на посаду судді вперше повинні застосовуватись до процедури конкурсу до Верховного Суду. Доводить, що стаття 78 Закону №1402, на яку посилається позивач, регулює правила кваліфікаційного іспиту при доборі на посаду судді, в той час як судді Верховного Суду призначаються за спеціальною процедурою, встановленою статтею 81 Закону №1402.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ

Обговоривши доводи заяви та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні.

Як видно із аналізу вимог позивача, заявлених ним у позовній заяві та у заяві про перегляд судового рішення, яким вирішено справу, суть його вимог зводиться до вирішення того, чи є однаковою правова природа процедури добору суддів для їх призначення на посади у місцевих судах (вперше) та процедури призначення суддів Верховного Суду, а також чи має Комісія повноваження на встановлення мінімально допустимого балу за складання іспиту (за кожен з його етапів та сумарно) у процедурі кваліфікаційного оцінювання.

ЩОДО ПРАВОВОЇ ПРИРОДИ ПРОЦЕДУР ДОБОРУ СУДДІВ МІСЦЕВОГО СУДУ ТА ПРОЦЕДУРИ КВАЛІФІКАЦІЙНОГО ОЦІНЮВАННЯ

Відповідно до частин першої, другої статті 83 Закону №1402 кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями (компетентності, професійної етики, доброчесності).

Стаття 81 встановлює окремий порядок призначення на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду за спеціальною процедурою, відповідно до частини другої якої на посаду судді Верховного Суду за спеціальною процедурою може бути призначена особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Верховному Суді, а також відповідає одній із вимог, визначених частиною першою статті 38 цього Закону.

Водночас, для суддів місцевого суду Закон №1402 встановлює окремий порядок зайняття посади - через проходження ними процедури добору, який включає проходження відбіркового іспиту, спеціальної перевірки, в порядку, встановленому законодавством у сфері запобігання корупції, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а також у проходженні спеціальної підготовки та складенні кваліфікаційного іспиту (статті 72-80).

Процедуру кваліфікаційного оцінювання проходять також і судді (кандидати на посаду судді) апеляційного суду - за змістом статті 28 Закону №1402.

Таким чином, Закон №1402 встановлює різні процедури зайняття посад суддів місцевого, апеляційного, Верховного Суду, а також вищих спеціалізованих судів. Так, судді (кандидати на посаду судді) місцевого суду не проходять процедуру кваліфікаційного оцінювання (окрім дисциплінарного провадження), в той час як судді (кандидати на посаду судді) апеляційного, Верховного Суду, вищих спеціалізованих судів таку процедуру проходять.

Добір суддів та кваліфікаційне оцінювання є різними процедурами, про що також свідчить і те, що остання процедура здійснюється з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації (частина третя статті 83, абз.3 частини другої статті 58 Закону №1402, п.3 розділу І Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання), в той час як перша процедура - ні.

Змістом процедури кваліфікаційного оцінювання є підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Стаття 81 міститься у Розділі IV «Порядок зайняття посади судді» Закону №1402, однак її норми є спеціальними відносно норм статей 72, 80 цього Закону, які регулюють порядок проведення добору кандидатів на посаду судді і порядок призначення на посаду судді.

Отже, законодавець встановив різний порядок зайняття посади суддів: а) місцевого суду, б) апеляційного, Верховного Суду, вищого спеціалізованого суду.

Варто зазначити, що єдиним передбаченим законом випадком проходження суддею місцевого суду процедури кваліфікаційного оцінювання є підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя внаслідок проходження суддею курсу підвищення кваліфікації в межах дисциплінарного провадження (пункт 4 частини першої статті 109 Закону №1402).

Інших випадків підтвердження здатності судді місцевого суду здійснювати правосуддя, а отже і проходження ним процедури кваліфікаційного оцінювання, Закон №1402 не передбачає.

Колегія суддів зазначає, що судді (кандидати на посаду судді) в обох випадках проходять кваліфікаційний іспит, однак в процесі добору такий іспит є самостійною стадією, наслідком успішного проходження якої є зарахування кандидатів до резерву на заміщення вакантних посад судді та визначення їх рейтингу для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади судді (пункти 11-13 частини першої статті 70 Закону №1402), в той час як в процесі кваліфікаційного оцінювання кваліфікаційний іспит є лише одним з етапів такого оцінювання, недостатнім для формування рейтингу кандидатів для участі у конкурсі на зайняття посади судді Верховного Суду (стаття 85 Закону №1402, пункт 2.5 Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді).

Таким чином, судді (кандидати на посаду судді) Верховного Суду, на відміну від суддів (кандидатів на посаду суддів) місцевого суду, не проходять встановленої статтями 70, 72 процедури добору, але проходять процедуру кваліфікаційного оцінювання (глава 1 Розділу V Закону №1402). Обидві вказані процедури за своєю правовою природою є різними.

ЩОДО ПОВНОВАЖЕНЬ КОМІСІЇ ВСТАНОВЛЮВАТИ МІНІМАЛЬНО ДОПУСТИМИЙ БАЛ В ПРОЦЕДУРІ КВАЛІФІКАЦІЙНОГО ОЦІНЮВАННЯ

Частинами першою, другою статті 79 Закону №1402 встановлено, що конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу. Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді затверджується Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

На виконання частини другої статті 79 Закону №1402 рішенням Комісії від 2 листопада 2016 року №141/зп-16 затверджене Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді (далі - Положення про конкурс).

Відповідно до пункту 2.4. Положення про конкурс, конкурс на зайняття вакантних посад суддів місцевого суду проводиться на основі рейтингу, складеного за результатами кваліфікаційних іспитів у межах процедури добору суддів (для кандидатів на посаду судді, зарахованих до резерву) чи іспитів у межах процедури кваліфікаційного оцінювання (для суддів, які подали заяви про участь у конкурсі) - (пункт 2.4 Положення про конкурс).

Конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду проводиться на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання. Конкурс на зайняття вакантної посади судді Верховного Суду проводиться щодо вакантної посади у відповідному касаційному суді (пункт 2.5 Положення про конкурс).

Законом №1402 визначено мету, підстави, критерії, етапи кваліфікаційного оцінювання, а також відповідальний за його проведення орган державної влади, яким є Комісія (статті 83, 84, 85).

На виконання вимог частини п'ятої статті 83 Закону №1402 рішенням Комісії від 3 листопада 2016 року №143/зп-16 затверджено Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення (далі - Положення про кваліфікаційне оцінювання).

Пунктом 4 глави 6 Положення про кваліфікаційне оцінювання встановлено, що рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності.

Мінімально допустимим є бал, отриманий за результатами оцінки критерію кваліфікаційного оцінювання, який дозволяє судді (кандидату на посаду судді) продовжувати участь у кваліфікаційному оцінюванні (п.6.1.). Мінімально допустимий бал визначається для: анонімного письмового тестування (п.6.2.1.), виконання практичного завдання (п.6.2.2.). Мінімально допустимий бал при складанні іспиту визначається рішенням Комісії за критеріальним методом відповідно до Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів (п.6.3.).

За змістом частин першої та другої статті 85 Закону №1402 кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1)складення іспиту; 2)дослідження досьє та проведення співбесіди. іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

На виконання вимог абзацу 2 частини другої статті 85 Закону №1402 рішенням Комісії від 1 листопада 2016 року №144/зп-16 затверджено Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).

За змістом підпункту 6) пункту 10 розділу І Порядку вирішення питання встановлення мінімально допустимого бала є одним з етапів організації та проведення іспиту.

Рішення Комісії про встановлення мінімально допустимого бала анонімного письмового тестування або практичного завдання та визначення результатів учасників іспиту належить до матеріалів проведення іспиту (п.п 15 п.11 розділу І Порядку).

Встановлення мінімально допустимого бала та результатів складення анонімного письмового тестування і практичного завдання, їх оприлюднення є, відповідно, етапами опрацювання Комісією матеріалів складення на паперових носіях цих етапів кваліфікаційного іспиту (п.п. 6) п 1, п.п.6) п.2 розділу V Порядку), як і визначення та оприлюднення переліку учасників іспиту, які отримали мінімально допустимий і більший бал за ці етапи іспиту (п.п. 7) п.1 та п.п. 7) п.2 розділу V Порядку).

Мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування або практичного завдання визначається членами Комісії, які забезпечують проведення відповідного іспиту, за критеріальним методом (абзац 1 п.14 Розділу V Порядку), для подальшої участі у кваліфікаційному оцінюванні допускаються учасники іспиту, які набрали мінімально допустимий і більший бал на відповідному етапі (абзац 5 п.14 Розділу V Порядку), мінімально допустимий бал анонімного письмового тестування або практичного завдання встановлюється окремо для кожного іспиту (п.15 Розділу V Порядку).

Таким чином, наведені положення нормативно-правових актів, що регулюють мету, підстави, етапи, порядок здійснення кваліфікаційного оцінювання, в тому числі порядок проведення іспиту у процедурі кваліфікаційного оцінювання, та які прийняті на виконання вимог Закону №1402, сукупно із положеннями вказаного Закону наділяють Комісію повноваженнями встановлювати мінімально допустимі бали за кожен з етапів кваліфікаційного іспиту у процедурі кваліфікаційного оцінювання окремо та за іспит в цілому.

ЩОДО ПОСИЛАНЬ ПОЗИВАЧА НА ПОЛОЖЕННЯ СТАТТІ 6 ЄВРОПЕЙСЬКОЇ КОНВЕНЦІЇ ПРО ЗАХИСТ ПРАВ ЛЮДИНИ І ОСНОВОПОЛОЖНИХ СВОБОД

Колегія суддів зазначає, що під час здійснення судового розгляду справи 800/174/17, який у першій інстанції завершено прийняттям постанови Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року, позивачу забезпечено право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідні клопотання позивача стосовно належного складу суду прийняті, розглянуті і вирішені судом. Даних, які б свідчили про протилежне, колегією суддів не встановлено.

Твердження заявника про те, що спірним рішенням Комісії, а також судовим рішенням, про перегляд якого просить заявник (внаслідок вирішення спору не на його користь), порушуються його права, гарантовані пунктом першим статті 6 Конвенції, є безпідставними, оскільки предметом регулювання останньої є процесуальні гарантії для конкретної особи під час здійснення конкретного судового (квазісудового) розгляду, а не принципи, засади і порядок утворення судових органів держав-учасниць Конвенції.

ЩОДО ВІДНОВЛЕННЯ ПРАВА ЗАЯВНИКА У РАЗІ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ ОБРАНОГО ПОЗИВАЧЕМ СПОСОБУ ЗАХИСТУ ПОРУШЕНОГО ПРАВА

Частина друга статті 55 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011року № 19-рп/2011 зазначив, що <…> Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац перший пункту 4.1 Рішення).

За змістом частини першої статті 6 КАС України (в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 КАС України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII).

Отже, в порядку адміністративного судочинства заявник має право оскаржувати рішення Комісії виключно в тій частині, яка стосується його прав, свобод, інтересів та обов'язків, внаслідок здійснення суб'єктом владних повноважень своїх управлінських функцій.

При цьому позивач в порядку адміністративного судочинства наділений процесуальними можливостями обирати будь-який спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується, що під час прийняття спірного рішення Комісія діяла як суб'єкт владних повноважень, реалізовуючи свої владні управлінські функції, однак прийняття судового рішення про скасування спірного рішення Комісії в частині, якою вирішено питання про права (інтереси) і обов'язки інших осіб (а не позивача), жодним чином не вплине на реалізацію прав (інтересів) і обов'язків позивача у правовідносинах, які склались під час проходження конкурсу на зайняття посад суддів Верховного Суду, оголошеному рішенням Комісії від 7 листопада 2016 року.

За таких обставин, висновки Вищого адміністративного суду України в частині правової оцінки обставин справи правильні, заява ОСОБА_2 є необґрунтованою, а тому у її задоволенні належить відмовити.

Аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що спірне рішення Комісії прийняте на підставі, межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посилання позивача на статтю 127 Конституції України щодо того, що додаткові вимоги для призначення на посаду судді можуть бути передбачені тільки законом, - безпідставні, оскільки судом не встановлено вихід Комісією за межі своїх повноважень в частині встановлення таких додаткових вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 235-242, 244, 244-1КАС України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 10 липня 2017 року у справі 800/174/17.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Направити дану постанову особам, які беруть участь у справі.

Судді: Р.Ф.Ханова

І.А.Гончарова

І.Я.Олендер