Справа № 825/39/18
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року м. Чернігів Справа № 825/39/18

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 (вул. Шевченка, 119/13, смт. Парафіївка, Ічнянський район, Чернігівська область) до Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області (проспект Миру, 14, м. Чернігів, 14000) про визнання протиправною відмову та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі-позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі-відповідач, Управління), в якому просить:

- визнати протиправною відмову відповідача у наданні дозволу на розробку землеустрою, викладену в листі від 13.07.2017 № 3-17436/0-8467/6-17;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву вх. № 3-17436/0/5-17 від 15.06.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Ічнянської міської ради Чернігівської області та прийняти відповідне рішення.

Ухвалою суду від 24.01.2018 провадження у справі відкрито за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.02.2018, занесеною секретарем судового засідання до протоколу судового засідання, закінчено підготовче провадження та почато розгляд справи по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є протиправною, оскільки необхідність виставлення земельної ділянки на торги не є підставою, визначеною законом, для відмови у наданні такого дозволу. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що позивачу відмовлено у задоволенні заяви у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у зв'язку з тим, що земельна ділянка, з приводу якої звертається позивач, планується до включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на торги. Також як на підставу відмови посилається на положення частини третьою статті 136 Земельного кодексу України якою передбачено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів, а відтак відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд встановив таке.

08.06.2017 позивач звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства площею 2,00 га на території Ольшанської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області та до заяви надала графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, копію паспортних даних та ідентифікаційного номеру. Заява зареєстрована 15.06.2017 за вх. № 3-17436/0/5-17 (а.с.24).

13.07.2017 листом № З-17436/0-8467/6-17 Управління, посилаючись на частину третю статті 136 Земельного кодексу України, відмовило у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надаючи оцінку обґрунтованості вимог позивача про протиправність відмови відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Земельні відносини в Україні, відповідно до статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать:

а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);

б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

При цьому пунктом "а" частини третьої статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Таким чином, частина третя статті 22 Земельного кодексу України надає право громадянам набувати у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, до яких належать сільськогосподарські та несільськогосподарські угіддя.

Відповідно до частини першої статті 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Статтею 116 ЗК України, зокрема частиною першою передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектарів (стаття 121 ЗК України).

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області , затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 № 12 , Управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України на території Чернігівської області.

Оскільки земельна ділянка, на яку просить позивач надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, належать до категорії земель сільськогосподарського призначення, саме до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відноситься розгляд даного питання.

Крім того, Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області чітко визначена форма прийнятих відповідних рішень, зокрема Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Отже, наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

Так, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу у формі наказу.

Як вбачається з відповіді від 13.07.2017, відповідач відмовив позивачу у задоволенні заяви про надання наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки земельна ділянка, з приводу якої звертається позивач, планується до включення до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на торги.

Однак суд звертає увагу, що такі підстави статтею 118 Земельного кодексу України не передбачені. Крім того, рішення за результатами розгляду клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення садівництва повинно бути оформлене відповідачем у формі наказу, а не листа.

Посилання відповідача у листі від 13.07.2017 на положення частини третьої статті 136 Земельного кодексу України, якою передбачено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів, суд також вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

За змістом частини першої статті 136 Земельного кодексу України, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Таким чином, до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами може бути включена земельна ділянка лише за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформована земельна ділянка, оскільки об'єктом продажу на аукціоні може бути земельна ділянка, яка є об'єктом цивільного права.

Однак докази, які б підтверджували, що на час розгляду заяви позивача, визначено перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами, із зазначенням місця розташування (адреса) земельної ділянки, її цільового призначення (функціональне використання), площі, кадастрового номеру, умов продажу, відсутні.

Відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, фактично прийняв акт індивідуальної дії, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню саме шляхом визнання такої відмови протиправною.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, з підстав викладених у листі від 13.07.2017, підлягає визнанню протиправною із зобов'язанням Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області повторно розглянути подану позивачем заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому суд зазначає, що надання суб'єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову повністю.

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області у ненаданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену в листі від 13.07.2017 № З-17436/0-8467/6-17

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 від 15.06.2017 за вх. № З-17436/0/5-17 та прийняти рішення в порядку та спосіб, визначений Земельним кодексом України.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області () на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду в строки, визначені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2018 року.

Суддя І.І. Соломко