Справа № 808/2229/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року (о 19 год. 25 хв.)Справа № 808/2229/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Дніпрокор»

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Дніпрокор» (далі ТОВ Фірма «Дніпрокор», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС в Запорізькій області (далі ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 04.07.2017 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 218 078,00 грн., в тому числі 1 878 922,00 грн. за податковими зобовязаннями та 339 156,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, прийняте на підставі акту перевірки №137/08-01-14-01/13612779 від 20.03.2017 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 26.06.2017 №13695/6/99-99-11-01-01-25, як таке, що не відповідає чинному законодавству України, а також порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, та додаткові усні пояснення. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що реальність вчинення господарських операцій з ТОВ «Агапе», ТОВ «Ексім Трейд Компані», ТОВ «ТД «Моліс», ТОВ «ВО «Моліс», перевізниками ТОВ «ХСХ «Юса», ТОВ «Аванта», ПП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Запоріжінвест груп», ПП «Вегамакс» підтверджується наданими представником позивача відповідними первинними документами, а саме: податковими та видатковими накладними та іншими первинними документами, які надавались також позивачем під час перевірки. Зауважують, що придбання у ТОВ «Ексім Трейд Компані», ТОВ «ТД «Моліс» товару та його реалізація на експорт через комісіонера відбувалося у рамках господарської діяльності позивача, а обґрунтованість правової позиції позивача у вищевказаному питанні підтверджується низкою судової практики. Вказують, що рух придбаних товарів підтверджуються товарно-транспортними накладними, ВМД, договорами з автоперевізниками, актами приймання надання робіт за вказаними договорами, заявками, доказами оплати за послуги автоперевізників. Вказані акти мають всі необхідні реквізити, які ідентифікують проведені господарські операції. Звертають увагу суду, що зважаючи на значний обсяг вказаних документів вони не надавалися в повному обсязі при проведенні перевірки, а частково для розуміння сутності проведених операцій. Недоліків в оформленні податкових накладних під час перевірки виявлено не було, перевізники - контрагенти позивача є належним чином зареєстрованими платниками податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем. Беручи до уваги вищенаведене, висновки податкового органу про нереальність вчинення господарських операцій з вищезазначеними контрагентами є протиправними, у звязку із чим, у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому просять адміністративний позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, наведених у наданому суду відзиві (вх. від 31.01.2018 №3287), відповідно до якого вважає висновки акту перевірки обґрунтованими. Зокрема, зазначає, що перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій ТОВ Фірма «Дніпрокор» із контрагентом ТОВ «Агапе» на підставі отриманої податкової інформації та співставлення з системою АІС «Податковий блок» за 2014 рік. Пояснює, що перевіркою також зроблено висновок, що оформлення операцій з ТОВ «Ексім Трейд Компані» та ТОВ «Моліс» з «придбання» нетипової продукції та «реалізації» її на експорт здійснене з метою отримання податкової вигоди у вигляді мінімізації сплати податкових зобов'язань, пройшло транзитом через ТОВ Фірма «Дніпрокор», та не входить до меж його господарської діяльності, і, як наслідок, не викликало реальних змін майнового стану, тобто не є господарською операцією для ТОВ Фірма «Дніпрокор», тому відсутні правові підстави щодо бухгалтерського обліку зазначених операцій. Стосовно завищення витрат на вартість придбаних послуг перевезення по перевізникам ТОВ «ХСХ «Юса», ТОВ «Аванта», ПП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Запоріжінвест груп», ПП «Вегамакс», вказує, що згадані операції здійснювались без належним чином оформлених товарно-транспортних накладних. Вважає, що акт виконаних робіт підтверджує факт отримання послуг у відповідному періоді, натомість ТТН підтверджує факт безпосереднього перевезення вантажу замовником, це документ що підтверджує списання палива перевізником, адже саме у ТТН відображаються такі дані, як вага вантажу, маршрут перевезення, дата відправки тощо. Ураховуючи вищевикладене, вважає винесене податкове повідомлення-рішення законним, у звязку із чим просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення та оголошено про час виготовлення рішення у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ Фірма «Дніпрокор» (ідентифікаційний код 13612779) є юридичною особою, яка зареєстрована 13.01.1992 Виконавчим комітетом Запорізької міської ради, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У в період з 23.01.2017 по 03.03.2017 ГУ ДФС у Запорізькій області було проведено планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Дніпрокор» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2016, за результатами якої складений акт №137/08-01-14-01/13612779 від 20.03.2017, яким зафіксовано порушення позивачем, зокрема:

пп. 14.1.27, 14.1.108, 14.1.36, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1, 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 338 794,00 грн., в тому числі за 2014 рік і сумі 1 338 794,00 грн. та завищення відємного значення обєкта оподаткування на загальну суму 3 109 020,00 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 3 109 020,00 грн.;

пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 44.1, 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України, ст. 1, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 19 ПСБУ 16, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 за №27, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 594 333,00 грн., в т.ч. по періодам: за перше півріччя 2015 року 7 667,00 грн., за 3 квартали 2015 року 14 321,00 грн., за 2015 рік 576 504,00 грн., за 1 квартал 2016 року 4 601,00 грн., за півріччя 2016 року 11 939,00 грн., за 3 квартали 2016 року 17 829,00 грн., та завищення відємного значення обєкта оподаткування на загальну суму 19 075,00 грн., в т.ч. за півріччя 2015 року у сумі 19 075 грн.

Не погодившись з висновками акту перевірки позивач подав заперечення до акту перевірки № 137/08-01-14-01/13612779 від 20.03.2017 (вих. № 31 від 29.03.2017), які залишилися без задоволення згідно листа ГУ ДФС у Запорізькій області від 07.04.2017 № 3305/10/08-01-14-11-06.

На підставі ОСОБА_5 та вказаних порушень відповідачем 12.04.2017 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області було прийняте, зокрема, податкове повідомлення - рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 272 283,00 грн., в тому числі 1 933 127,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 339 156,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач здійснив оскарження вищевказаних податкових повідомлень - рішень в адміністративному порядку.

Так, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 26.06.2017 № 13695/6/99-99-11-01-01-25 скасовано податкове повідомлення - рішення від 12.04.2017 № НОМЕР_1 в частині донарахування податку на прибуток внаслідок зменшення витрат на суму маркетингових послуг, отриманих від ТОВ «Епіцентр К» та штрафні санкції у відповідному розмірі.

На підставі висновків акту перевірки та рішення ДФС України про результати розгляду скарги 04.07.2017 ГУ ДФС у Запорізькій області було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2, яким ТОВ Фірма «Дніпрокор» збільшена сума грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 218 078,00 грн., в тому числі 1 878 922,00 грн. за податковими зобов'язаннями та 339 156,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування. При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення перевірки, яка стала підставою для винесення оскаржуваних рішень, між сторонами відсутній.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Податковий кодекс України).

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу (пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України).

Пунктом 135.2. ст.135 Податкового кодексу України визначено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 136.1.1 та 136.1.2 пункту 136.1 статті 136 Податкового кодексу України, для визначення об'єкта оподаткування не враховуються доходи: сума попередньої оплати та авансів, отримана в рахунок оплати товарів, виконаних робіт, наданих послуг; суми податку на додану вартість, отримані/нараховані платником податку на додану вартість, нарахованого на вартість продажу товарів, виконаних робіт, наданих послуг, за винятком випадків, коли підприємство - продавець не є платником податку на додану вартість.

Витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку (підпункту 138.1.1 пункт 138.1 статті 138 Податкового кодексу України).

У відповідності до пункту 138.9. вказаної статті Податкового кодексу України, до складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені на конкретний об'єкт витрат, у тому числі внески на соціальні заходи, визначені статтею 143 цього Кодексу, плата за оренду земельних і майнових паїв, кооперативні виплати фізичним особам - членам виробничого сільськогосподарського кооперативу, які не є підприємцями та які беруть трудову участь у діяльності такого сільськогосподарського кооперативу.

За приписами пунктів 138.4 та 138.6 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Як визначено в підпункті 138.10.3 пункту 138.10. статті 138 Податкового кодексу України витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції;

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В пункті 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

В підпункті 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України зазначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Висновки податкового органу щодо порушення позивачем норм податкового законодавства ґрунтуються на тому, що в ході проведеної перевірки встановлено завищення витрат, відображених у рядку 05.1 Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 у сумі 22 160,0 грн. по контрагену ТОВ «Агапе».

Судом встановлено, що ТОВ Фірма «Дніпрокор» на підставі укладеного договору від 15.10.2014 №10152 здійснювало фінансово-господарські взаємовідносини з ТОВ «Агапе» щодо придбання садової техніки (грунтофрези та генератори), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та сплатити садову техніку на умовах, передбачених даним договором. Відповідно до вказаного договору та згідно видаткової накладної № 10171, 30.10.2014 ТОВ «Агапе» передав позивачу почвофрези та генератори в асортименті на зальну суму 265 392,00 грн. Перевезення вказаного товару здійснювалось за товарно-транспортною накладною від 30.10.2014, а оплачено товар було передплатою 22.10.2014 платіжними дорученнями №4998 та №1055.

ТОВ «Агапе» виписано на адресу позивача податкову накладну №22 від 30.10.2014, зауваження відповідача до яких відсутні. Також вказані видаткові та податкові накладні надав і ТОВ «Агапе», про що вказується на арк.7 акту перевірки. Крім того, ТОВ «Агапе» у жовтні 2014 року задекларовано податкові зобовязання з ТОВ Фірма «Дніпрокор».

В ході проведення документальної планової виїзної перевірки відповідні документи з даного питання надано у повному обсязі. Сертифікат або паспорт якості постачальника або виробника, як це передбачено умовами договору, до перевірки не надано.

Як пояснив представник позивача у судовому засіданні сертифікат або паспорт якості постачальника були у наявності безпосередньо під час здійснення поставки, проте у подальшому були передані покупцю під час реалізації товару.

У податковому обліку вищенаведені операції з придбання ТМЦ від ТОВ «Агапе» відображені у складі витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування по рядку 05.1 СВ Декларацій «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік у сумі 221 160,00 грн.

Представниками відповідача пояснено, що під час перевірки відповідно до наявної податкової інформації ДПІ у м. Чернігові від 27.02.2015 №18/22/38709641 з питань підтвердження господарських відносин ТОВ «Агапе» із платниками податків, їх реальності та повноти відображення в обліку за вересень 2014 року - січень 2015 року встановлено, що ТОВ «Агапе» за юридичною та фактичною адресою відсутнє, загальна чисельність працюючих в 2014 році - 2 особи, основні фонди станом на 31.12.2014 відсутні.

Відповідно до товарно-транспортної накладної без номера від 30.10.2014, яку в ході перевірки надано ТОВ Фірма «Дніпрокор», автомобільним перевізником зазначено ТОВ «Агапе», водій - ОСОБА_6, проте такого робітника у штаті підприємства ТОВ «Агапе» не значиться, транспортні засоби також відсутні. Тож, невідомо хто здійснював перевезення ТМЦ від ТОВ «Агапе» на ТОВ Фірма «Дніпрокор», ТТН заповнена з порушенням, а саме: не зазначено підпис водія ОСОБА_6 про отримання ТМЦ та про здачу ТМЦ, вантажно- розвантажувальні операції, точна адреса міста навантаження.

Як свідчать матеріали справи, ГУ ДФС у Запорізькій області з метою встановлення даних по автомобілю та причіпу, якими було здійснено перевезення (відповідно до ТТН: МАН ВВ /283 АХ, причіп -11945 AM), надано запит до регіонального сервісного центру МВС у Запорізькій області від 07.03.2017 №1546/10/08-01-14-11-08 та отримано відповідь від 15.03.2017 №31/8-1159 (вх. №2348/10 від 30.03.2017), згідно з якою інформація щодо автомобіля НОМЕР_3 в базі даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України відсутня. Відносно причепа у отриманій інформації зазначено, що вказаний причіп було поставлено на облік 02.10.2004 власником ТОВ «ЛAA Транс» (Луганська обл.), а 11.12.2013 цим же власником його було знято з обліку. Експлуатуватись даний причіп не міг, оскільки відсутні дані його подальшої реєстрації (перереєстрації).

Відповідно до системи АІС «Податковий блок» за 2014 рік у ТОВ «Агапе» відсутнє придбання мотоблоків та генераторів за період січень 2014 року - листопад 2014 року.

На підставі аналізу податкової інформації та з аналізу системи АІС «Податковий блок» (імпортні операції), на ТОВ «Агапе» відбулось розірвання ланцюга постачання ТМЦ: на протязі 2014 року на ТОВ «Агапе» з кодом УКТ ЗЕД НОМЕР_4 з номенклатурою почвофреза та машини садові для підготовки або оброблення грунту всього 3 штуки було здійснено постачання від нерезидента Southe Bridge Suite (Єдинбург, Шотландія) лише у грудні 2014 року (відповідно до ВМД №908233 від 09.12.2014, №908241 від 10.12.2014, №41880 від - 12.12.2014), в той час, як постачання почвофрезів у кількості 48 шт. від ТОВ «Агапе» на ТОВ Фірма «Дніпрокор» відбулось» у жовтні 2014 року.

З урахуванням вищезазначеного, перевіркою встановлено, що в порушення п. 138.2, 138.4, 138.6, 138.8, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, ТОВ Фірма «Дніпрокор» завищено витрати, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування при здійсненні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Агапе» за 2014 рік на загальну суму 221 160,00 грн.

Що стосується інформації про відсутність в базі даних Національної автоматизованої системи МВС України інформації щодо автомобіля, яким здійснено перевезення вантажу, то оскільки перевізником в договірних відносинах сторін виступав саме ТОВ «Агапе», позивачу не були відомі обставини щодо реєстрації вказаного автомобіля. Обовязок субєкта господарювання здійснювати перевірку транспортних засобів контрагента законом не встановлений, як і обовязок нести відповідальність за третіх осіб по дотриманню ними вимог законодавства щодо реєстрації транспортних засобів.

Твердження контролюючого органу стосовно відсутності придбання з боку ТОВ «Агапе» товарно-матеріальних цінностей, що надалі були передані позивачу за умовами укладеного договору, за період січень-листопад 2014 року, відповідно до податкової інформації, спростовані документальними доказами.

В матеріалах справи міститься митна декларація ІМ-40 №102040000/2014/041528 від 17.10.2014, відповідно до якої ТОВ «Агапе» імпортувало почвофрези GT 500, GT 900 М, генератори ЕG 5500 Е3, які в подальшому придбало ТОВ Фірма «Дніпрокор».

Суд вважає за необхідне зауважити, що згідно із актом перевірки та отриманою податковою інформацією відсутність ТОВ «Агапе» за місцезнаходженням встановлена у лютому 2015, при цьому, спірні операції мали місце в жовтні 2014 року. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутній запис про відсутність ТОВ «Агапе» за місцезнаходженням станом на 2014 рік.

Оцінюючи згадані документи в сукупності та кожен зокрема суд вважає, що такі не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення. Таким чином, висновок контролюючого органу про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу. Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та допустимими доказами. Викладені обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

Ці обставини вироком суду або постановою слідчого у кримінальній справі не були встановлені, а лише, як зазначено у ОСОБА_5 перевірки, витікають із отриманої податкової інформації.

При цьому, посилання відповідача на інформацію про відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів, основних засобів, транспорту, відсутність господарських операцій щодо придбання ними цих матеріалів у інших постачальників як на доказ, на існування кримінального провадження, в якому позивач не є учасником, як на обставини, що спростовують факт здійснення господарських операції між позивачем та його контрагентами, суд вважає необґрунтованим, оскільки чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобовязань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобовязань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обовязку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобовязань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

З урахуванням вищенаведеного, відповідачем не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності, не надано доказів узгодженості дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди, як і не доведено правомірності оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Також перевіркою встановлено, що ТОВ Фірма «Дніпрокор» у 2014 році на підставі договору поставки товару від 03.03.2014 №09Е здійснювало придбання товару (продукт білково-жировий твердий в асортименті) у ТОВ «Ексім-Трейд Компані». На виконання умов договору до перевірки надано первинні документи (видаткові, податкові накладні, платіжні доручення). В ході проведення документальної планової виїзної перевірки відповідні документи з даного питання надано у повному обсязі. Перевезення здійснювалось за рахунок ТОВ «Ексім Трейд Компані», проте товарно-транспортні накладні на ТОВ Фірма «Дніпрокор» відсутні. У податковому обліку ТОВ Фірма «Дніпрокор» до складу витрат по рядку 05.1 Декларації - 2014 рік включено суми по взаємовідносинам з ТОВ «Ексім-Трейд Компані» за 2014 рік у розмірі 9 714 250 грн.

Судом встановлено, що в 2014 році ТОВ Фірма «Дніпрокор» здійснило придбання у ТОВ «Ексім - Трейд Компані» товару (продукт білково - жировий в асортименті) за договором поставки товару від 03.03.2014 року № 09 Е на загальну суму 11 657 100 грн., в тому числі ПДВ 1 942 850,00 грн. ТОВ «Ексім-Трейд Компані» були виписані ТОВ Фірма «Дніпрокор» видаткові накладні, описані на арк.71-72 та податкові накладні, описані на арк.16-25 акту перевірки. На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано видаткові та податкові накладні. Оплата вартості придбаного товару підтверджена платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи та які зазначені на арк.25 акту перевірки. Придбаний товар був реалізований на експорт через комісіонера ТОВ «ТД «Моліс» та ТОВ «Моліс-Трейд».

У податковому обліку ТОВ Фірма «Дніпрокор» до скаладу витрат по рядку 05.1 Декларації за 2014 рік включено суми витрат по взаємовідносинам з ТОВ «Ексім-трейд Компані» на загальну суму 9 714 250,00 грн., у тому числі за 2014 рік 9 714 250,00 грн.

Так, 03.03.2014 позивачем укладено з ТОВ «Виробниче об`єднання «Моліс» договір поставки №10Е, у відповідності до якого постачальник зобов`язується систематично постачати і передавати у власність покупцю певний товар, а покупець зобов`язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного договору. На підтвердження виконання умов вказаного договору, позивачем надано видаткові накладні. Оплата вартості придбаного товару підтверджена платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи.

ТОВ Фірма «Дніпрокор» укладено договір комісії від 03.03.2014 №7к з ТОВ «ТД «Моліс», у відповідності до якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента здійснити угоду з продажу на експорт нерезиденту України продукцію українського виробництва згідно специфікаціям, вказаним в додатках до вказаного договору, або іншої продукції за угодою сторін. На підтвердження виконання умов вказаних договорів, позивачем надано акти прийому-передачі (додаток №3.2.2.2 до акту), митні декларації, звіти комісіонера (арк. 28-29 акту), видаткові та податкові накладні, бухгалтерські довідки, податкові декларації, платіжні доручення тощо.

У звязку із вказаними операціями позивача, відповідач у ОСОБА_5 перевірки дійшов до висновку, що ТОВ Фірма «Дніпрокор» на протязі перевіряємого періоду здійснювало реалізацію ТМЦ нетипової продукції (продукт білково-жировий твердий в асортименті, виробник ВО «Моліс», при цьому, основний вид діяльності торгівля садово-паркового обладнання) по договорам комісії з ТОВ «Торговий дім «Моліс». Вказані ТМЦ було реалізовано комісіонером ТОВ «Торговий дім «Моліс» на експорт (Казахстан) на умовах FCA (м. Дніпрорудне, вул. Степова). Витрати на придбання продукції на внутрішньому ринку за 2014 рік склали 11 657,10 тис грн., отримано грошових коштів від комісіонера за реалізовану продукцію на експорт 10 501,39 тис. грн., збиток від здійснення операцій складає 1 155 707 грн. (без врахування витрат на комісійну винагороду), тобто економічний ефект та ділова мета від зазначених операцій відсутні. При цьому, компенсацію зменшення активів на підприємстві здійснено за рахунок формування дебіторської заборгованості бюджету України перед підприємством. Також встановлено здійснення ТОВ «ТД «Моліс» експорту аналогічного товару на адресу того ж покупця - нерезидента.

Перевіркою зроблено висновок, що оформлення операцій з «придбання» нетипової продукції та «реалізації» її на експорт здійснене з метою отримання податкової вигоди у вигляді мінімізації сплати податкових зобов'язань, пройшло транзитом через ТОВ Фірма «Дніпрокор», та не входить до меж його господарської діяльності, і, як наслідок, не викликало реальних змін майнового стану, тобто не є господарською операцією для ТОВ Фірма «Дніпрокор», тому відсутні правові підстави щодо бухгалтерського обліку зазначених операцій.

У звязку із викладеним, на думку перевіряючих, позивачем неправомірно віднесено до витрат суму за 2014 рік в розмірі 9 714 250,00 грн., які зазначені в видаткових накладних ТОВ «Ексім Трейд Компані», якими оформлено операції з «придбання» нетипової продукції та реалізації її на експорт по договору комісії, і як наслідок неправомірно віднесено до складу витрат на збут суми комісійної винагороди комісіонеру операціям за 2014 рік у сумі 65 000,00 грн.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

Згідно з інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у звязку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та сум податку на додану вартість при визначенні об'єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За змістом статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських, операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, необхідною умовою для формування витрат, що враховуються для визначення об'єкта оподаткування, є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/704 (далі Положення №88), за змістом якого, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 Положення №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Як зазначено у пункті 2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз наданих первинних документів свідчить про те, що операції позивача з придбання товару та його продаж не експорт через комісіонера були належним чином оформлені, документально підтверджені; документи мають необхідні реквізити, скріплені підписами повноважних осіб і печаткою підприємств, що відповідає вимогам Закону № 996-ХIV та Положення про забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995. Документи відповідають вимогам чинного законодавства щодо форми та порядку оформлення податкових накладних. Викладені факти знайшли підтвердження в самому акті перевірки. При цьому, матеріалами перевірки та доводами відповідача не спростовується реальність проведених операцій.

Відповідач вважає, що вказані вище господарські операції не входять до меж господарської діяльності позивача. Однак, одним з видів діяльності ТОВ Фірма «Дніпрокор» згідно відомостей з ЄДРПОУ є саме оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (КВЕД 46.33), про що також передбачено у Статуті товариства. Таким чином, позивач згідно норм діючого законодавства мав право здійснювати діяльність щодо оптової торгівлі молочними продуктами (продукт білково-жировий твердий в асортименті).

Слід відмітити, що діюче законодавство України не містить законодавчого визначення понять «реалізація нетипової продукції», «невластивість (нетиповість) операції». Акт перевірки визначення таких понять та посилання на відповідні норми Закону також не дає. До того ж, Податковий кодекс України не містить норм, які б забороняли включення до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, включені до вартості придбаних товарів, щодо яких здійснено «придбання та реалізацію «нетипової» продукції». Відповідно до норм чинного податкового законодавства незалежно від частоти здійснення операцій у звітному періоді застосовуються однакові правила оподаткування конкретного виду операцій.

Також висновок про здійснення спірної господарської операції з метою отримання податкової вигоди у вигляді мінімізації сплати податкових зобов'язань зроблений ГУ ДФС у Запорізькій області без врахування того факту, що експортні операції оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість згідно із пп. а) пп. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз. 10 ст. 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» експорт (експорт товарів) - продаж товарів українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності іноземним суб'єктам господарської діяльності (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) з вивезенням або без вивезення цих товарів через митний кордон України, включаючи реекспорт товарів. Поняття «експорт» регулюється положеннями Митного кодексу України, зокрема за ст. 82 експорт (остаточне вивезення) - це митний режим, відповідно до якого українські товари випускаються для вільного обігу за межами митної території України без зобов'язань щодо їх зворотного ввезення.

Що стосується твердження відповідача щодо «збитковість» спірних операцій, позивачем надано бухгалтерську довідку щодо прибутковості операцій з продажу товару на експорт через комісіонера в 2014 та 2015 роках.

Тож, з урахуванням зазначеного, спірна операція викликала реальних змін майнового стану та має визнаватися господарською операцією ТОВ Фірма «Дніпрокор» у розумінні бухгалтерського, та, відповідно, податкового обліку.

Стосовно посилання представника відповідача на відсутність фактичного руху товару та його невідповідність документально оформленому руху, суд зауважує, що відповідно до договору № 09 Е від 03.03.2014 постачання товару ТОВ «Ексім - Трейд Компані» відбувалося на умовах ЕХW - 71630, Запорізька обл., Василівський р-н, м. Дніпрорудне. вул. Степова, 2, згідно з яким продавець не несе витрат на доставку товару, доставка за рахунок покупця. В договорі комісії № 7 к від 03.03.2014 передбачений базис поставки третім особам FСА - м. Дніпрорудне. Таким чином, на етапі складення договорів було визначено, що комісіонер здійснює постачання товару від місця купівлі товару у постачальника продавця-комітента. Такі умови поставки зроблені для мінімізації витрат на перевезення та зберігання товару та вони не можуть свідчити про відсутність руху товару. На кожну господарську операцію були оформлені відповідні первинні документи, що не заперечується актом перевірки.

Ще однією підставою для встановлення порушення норм ПК України з боку ТОВ Фірма «Дніпрокор» акт перевірки визначає те, що ТОВ «ТД «Моліс» здійснює експорт аналогічного товару на адресу того ж покупця - нерезидента. Однак, ТОВ Фірма «Дніпрокор», так само як і ТОВ «ТД «Моліс», мало право самостійно визначати необхідність придбання та продажу певного виду товару, його вартість, контрагентів тощо. Визначення заборони здійснювати придбання та продаж на експорт товару з огляду на проведення таких саме операцій з боку інших суб'єктів господарювання є втручанням податкового органу в господарську діяльність, що є незаконним. Діюче законодавство України не забороняє різним суб'єктам господарювання здійснювати типові правочини щодо аналогічної продукції з однаковим контрагентами.

З цього приводу суд зазначає, що одним із принципів підприємництва, що викладені в статті 44 ГК України, є самостійність формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників, виконавців і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону. Тобто доцільність укладення того чи іншого договору в тому, що суб'єкт господарювання не повинен узгоджувати з будь-яким державним органом чи іншою особою.

Таким чином, придбання у ТОВ «Ексім-Трейд Компані» товару та його реалізація на експорт через комісіонера відбувалося у рамках господарської діяльності позивача.

Крім того, перевіркою встановлено, що ТОВ Фірма «Дніпрокор» на порушення п.138.2, п.138.6, пп. 138.10.3, п.138.10 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України завищено витрати на вартість придбаних послуг перевезення по перевізниках ТОВ «ХСХ «Юса», ТОВ «Аванта», ПП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ТОВ «Запоріжінвест груп», ПП «Вегамакс» без належним чином оформлених товарно-транспортних накладних всього за 2014 рік - на суму 245 215,01 грн.

В акті перевірки зазначається, що договори з перевізниками не надано, також не надано заявки до перевірки, що унеможливлює визначити напрямок руху вантажу, відсутні товарно-транспортні накладні. На виконання договорів були надані акти виконаних робіт, податкові накладні, які наведено у додатку 3.2.2.4 до першого примірника акту. На думку відповідача підприємство, що сплатило за послуги з перевезення вантажу, для врахування вартості таких послуг у складі витрат при обчисленні податку на прибуток та податку на додану вартість повинне мати належним чином оформлену первинну транспортну документацію, що підтверджує одержання послуг з перевезення вантажів. Детально порушення описано у розділі 3.1.2 акту перевірки.

Як вбачається з акту перевірки, доводи відповідача ґрунтуються на відсутності у ТОВ Фірма «Дніпрокор» належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

Позивачем до матеріалів справи надано акти виконаних робіт (наданих послуг), податкові накладні, які і є первинними документами, на даних яких ґрунтується бухгалтерський та, відповідно, податковий облік. Вказані акти мають всі необхідні реквізити, які ідентифікують проведені господарські операції. Крім того, надано договори перевезення вантажів та заявки до них. Недоліків в оформленні податкових накладних під час перевірки виявлено не було. Перевізники - контрагенти позивача є належним чином зареєстрованими платниками податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем.

Матеріалами справи встановлено, що протягом 2014-2016 років позивач дійсно споживав послуги сторонніх організацій з перевезення вантажів.

Що стосується оформлення товарно-транспортних накладних, то Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, на які посилається податковий орган, були видані на виконання Програми заходів щодо забезпечення збереження вантажів, захисту їх від розкрадань і безпеки пасажирів на транспорті, затвердженої постановою КМУ від 05.01.95 № 710. Програма розроблена відповідно до Державної програми боротьби зі злочинністю, затвердженої Постановою ВРУ від 25.06.1993 на виконання рішення Координаційного комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю від 18.02.1994. Отже, сфера застосування Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, не пов'язана з визначенням правил ведення платником податку податкового та бухгалтерського обліку в частині прийняття - передачі товарно-матеріальних цінностей. Отже, відсутність певних реквізитів в товарно-транспортній накладній або її відсутність є лише порушенням Правил перевезень автомобільним транспортом з боку перевізника, яке не пов'язане з дотриманням вимог податкового законодавства Товариством.

Після проведення перевірки ТОВ Фірма «Дніпрокор» звернулося до перевізників та отримало екземпляри товарно-транспортних накладних в повному обсязі, про що повідомлялося ДФС України під час адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень - рішень. Матеріали справи містять належним чином оформлені екземпляри товарно-транспортних накладних, у звязку із чим суд вважає необґрунтованим твердження відповідача щодо завищення витрат на вартість придбаних послуг перевезення по перевізниках без належним чином оформлених товарно-транспортних накладних всього за 2014 рік - на суму 245 215,01 грн.

Фактичні обставини у справі та матеріали даної справи свідчать про ту обставину, що наявність первинних документів (договорів, податкових накладних, оплату товару, товарно-транспортних накладних, отримання коштів тощо), сторонами не спростовуються.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про правомірність формування позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток за 2014 2015 роки, а відтак, висновки, зроблені відповідачем в ОСОБА_5, є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення, прийняте відповідачем на підставі встановлених ОСОБА_5 порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як субєкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області місцезнаходження: 69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 166, ) від 04.07.2017 №, яким Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма «Дніпрокор» (місцезнаходження: 69035, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.71, ) збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 218 078,00 грн. (два мільйони двісті вісімнадцять тисяч сімдесят вісім гривен), в тому числі 1 878 922,00 грн. (один мільйон вісімсот сімдесят вісім тисяч девятсот двадцять дві гривні) за податковими зобовязаннями та 339 156,00 грн. (триста тридцять девять тисяч сто пятдесят шість гривен) за штрафними (фінансовими санкціями), прийняте на підставі акту перевірки №137/08-01-14-01/13612779 від 20.03.2017 та рішення Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 26.06.2016 № 13695/6/99-99-11-01-01-25.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Дніпрокор» суму судового збору у розмірі 33 271,17 грн. (тридцять три тисячі двісті сімдесят одна гривня сімнадцять копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений 28.02.2018.

Суддя І.В. Батрак