Справа № 815/5440/17
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5440/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретаря судового засідання Соколова М.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про:

- визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області Д.В. Головіна від 20.09.2017 року №1508 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області та з органів поліції;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області або на вакантній посаді ненижче ніж начальник відділу ГУ НП в Одеській області згідно штатного розпису на момент пновлення;

- стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 вересня 2017року по день фактичного поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення на посаді;

- зобов'язати відповідача в 30-денний строк з дня звернення з виконавчим листом про негайне виконання постанови суду щодо поновлення на посаді подати до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови в зазначеній частині.

Ухвалою суду від 09.01.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Також ухвалою визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 07.02.2018 року розглянуто клопотання представника позивача та постановлено розглядати справу з викликом учасників справи.

27 лютого 2018 року позивач, представник позивача та представник відповідача в судове засідання не з'явилися. Про місце дату і час продовження судового засідання учасники справи повідомлені належним чином в судовому засіданні 13.02.2018 року, що підтверджено розпискою (а.с. 70).

Представник відповідача 27.02.2018 року за вхідним № 5725/18 подав клопотання про розгляд справи без участі представника ГУНП в Одеській області.

Від представника позивача 23.02.2018 року за вхідним № 5347/18 надійшла заява про перенесення дати судового розгляду у зв'язку з зайнятістю у другій справі. Однак достовірних та достатніх доказів в обґрунтування зазначеної заяви до суду представником позивача не надано. Ухвалою суду від 23.02.2018 року визнано неповажною причину неявки представника позивача та відмовлено в задоволені клопотання про перенесення судового розгляду справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07.11.2015 року ОСОБА_1 працював в Національній поліції України на посадах заступника начальника управління, начальника відділу, тощо, у тому ж рахунку і у Головному управлінні Національної поліції Одеської області на посаді начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності. Наказом начальника ГУНП в Одеській області Д.В. Головіна від 20 вересня 2017 року № 1508 о/с його з 25 вересня 2017 року звільнено з посади начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУНП в Одеській області та з органів поліції «у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів» (п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»), про що його повідомлено 25 вересня 2017 року. Позивач зазначає, що реорганізація структурного підрозділу, в якому він обіймав посаду, відбулася у вигляді тільки зміни назви, без зміни мети діяльності та функцій реорганізованого підрозділу, без зміни основних умов праці, місцезнаходження, графіку роботу, функціональних обов'язків працівників, чисельної кількості штату, тобто не мала місце його ліквідація, реорганізація, тощо. При цьому, переважна частина співробітників відділу була призначена на посади у «реорганізований» відділ. Посада на якій він перебував та аналогічні посади у «новоствореному» відділі до цього часу вакантні. Враховуючи кваліфікацію, досвід, вік та стан здоров'я він мав переважне право на обіймання аналогійної посади у новоствореному органі, чия діяльність пов'язана з незаконним обігом наркотичних засобів, або на аналогічній посаді в оперативних підрозділах Національної поліції за місцем постійного мешкання. Також при звільненні не враховано, що позивач є учасником бойових дій, на утриманні має двох малолітніх синів. Крім того роботодавець не запропонував при звільненні всі наявні вакансії, які є в юридичній особі. При ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Враховуючи, що звільнення відбулося 25 вересня 2017 року, середня заробітна плата повинна обчислюватися з виплат, отриманих за попередні два місяці роботи, що передували звільненню. Постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню. Суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

07 лютого 2018 року до суду від відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області, надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача просить суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі та зазначає, що наказом НПУ від 10.07.2017 року № 704 скорочена посада начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління, яку займав позивач тощо. Скорочуються всі посади без виключення, в тому числі посада позивача. 24.07.2017 року позивачем підписано попередження про наступне звільнення та повідомлення про неможливість працевлаштування. Скорочення штатів або проведення організаційних заходів є підставою для звільнення поліцейського зі служби в поліції відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Також з посиланням на ч.2 та ч.5 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства. Позивачу не пропонувались посади, оскільки він прийняв рішення про звільнення на пенсію.

12 лютого 2018 року за вхідним № 3886/18 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначено, що відповідачем не вказано у відзиві, чи враховано кваліфікацію, досвід, вік та стан здоров'я позивача при прийнятті рішення про його звільнення. Високій рівень професійної належності та відповідності займаної посаді позивача підтверджується Атестаційним листом від 13.04.2017, згідно з яким він повністю відповідає займаній посаді. Відповідачем не враховано, що 28.03.2013 позивач успішно захистив кандидатську дисертацію із спеціальності «кримінальне право та кримінологія; кримінально-виконавче право». При прийняті рішення про звільнення ОСОБА_1 відповідачем не виконано в повному обсязі приписи положень ч. 5 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», та відповідно п. 1,2,3,5 ч. 2 ст. 42 КЗпП України. Заява про нарахування пенсії подано ОСОБА_1 до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області значно пізніше дати звільнення, та вказує тільки на оформлення права позивача на пенсійне забезпечення за вислугою років, та зовсім не стосується права на працю, передбачену ст. 43 Конституції України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 04 березня 1991 року по 06 листопада 2015 року, а з 07 листопада 2015 року в Національній поліції України, що підтверджено записами в трудовій книжці (а.с. 15-16).

24.07.2017 року позивач був письмово попереджений про наступне звільнення зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням штатної чисельності органів і підрозділів ГУНП в Одеській області відповідно до наказу Національної поліції України №704 від 10.07.2017 року «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» (а.с. 43).

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 20.09.2017 року № 1508 о/с відповідно до п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_1, начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності ГУ НП в Одеській області з 25 вересня 2017 року звільнено зі служби в поліції у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (а.с. 9, 46).

Не погоджуючись з наказом ГУ НП в Одеській області від 20.09.2017 року № 1508 о/с, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.

Положеннями ст. 43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені в Законі України «Про Національну поліцію».

В Законі України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків (ч.1 ст. 58). Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч.1 ст. 59).

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Отже на поліцейського розповсюджуються гарантії правового захисту від незаконного звільнення.

Статтею 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (п.4 ч.1). Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення (ч.2). День звільнення вважається останнім днем служби (ч.3).

В попередженні про наступне звільнення позивача зазначено, що Наказом Національної поліції України «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції» №704 від 10.07.2017 року скорочена штатна чисельність органів та підрозділів ГУНП в Одеській області. Зазначений наказ не оскаржувався та не є предметом дослідження по даній справі.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації визначений в ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Приписами ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення (ч.1). Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті (ч.2). Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону (ч.3). Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства (ч.5).

В адміністративному позові позивач зазначає, що реорганізація структурного підрозділу, в якому він обіймав посаду, відбулася у вигляді тільки зміни назви, без зміни мети діяльності та функцій реорганізованого підрозділу, без зміни основних умов праці, місцезнаходження, графіку роботу, функціональних обов'язків працівників, чисельної кількості штату, тобто не мала місце його ліквідація, реорганізація, тощо.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач як суб'єкта владних повноважень не надав до суду належних та достатніх доказів, що мало місце скорочення штатів чи було проведено організаційні заходи, а також доказів на підтвердження того, що позивачу пропонувалися інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції з урахуванням досвіду роботи (28 років на службі в правоохоронних органах), освітнього рівня (позивач має науковий ступінь - кандидат юридичних наук (а.с. 12), стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків (відповідає займаній посаді, що підтверджено атестаційним листом від 16.03.2017 року (а.с. 10-11), як це передбачено приписами ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію».

Також відповідачем не надано доказів, що при звільнені позивача враховано, що у позивача наявне переважне права на залишення на службі в поліції, визначене п.13 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки позивач є учасникам бойових дій, що підтверджено свідоцтвом (а.с. 17).

Як встановлено з досліджених доказів, та не заперечується відповідачем, позивачу з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків не було запропоновано жодної вакантної посади, як в штаті ГУНП в Одеській області так і в іншому органі чи підрозділі поліції.

Крім того, всупереч вимогам ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», позивача попереджено не тільки про можливе його звільнення зі служби, але й про неможливість його працевлаштування в ГУНП в Одеській області (а.с. 43).

Розглянувши позовну вимогу позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області або на вакантній посаді ненижче ніж начальник відділу ГУ НП в Одеській області згідно штатного розпису на момент поновлення, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 зазначено, що відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обов'язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В постанові від 16.10.2012 року у справі №21-267а12 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Зазначені висновки Верховного суду України співвідносяться з положеннями ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» щодо можливості призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Згода на таке призначення можлива лише при наданні відповідної пропозиції поліцейському, посада якого скорочена.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачем трудові гарантії позивача були порушені при звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку із чим повинні бути відновлені шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої його було незаконно звільнено, а саме на посаді: начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

При цьому судом не встановлено правових підстав для задоволення позову в частині альтернативної вимоги позивача, щодо поновлення на вакантній посаді не нижче ніж начальник відділу ГУ НП в Одеській області згідно штатного розпису на момент поновлення.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. №100 (далі Порядок №100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 5 Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Згідно наданої ГУ НП в Одеській області довідки від 06.02.2018 року про доходи ОСОБА_1 (а.с. 49), грошове забезпечення позивача за липень та серпень 2017 року становить 11977.00 грн. (щомісяця), середньоденне грошове забезпечення позивача складає 386,35 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 25 вересня 2017 року по 27 лютого 2018 року, що становить 108 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_1, становить 41725,80 грн. (386,35 грн. х 108), з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до п.2, п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 25.09.2017 року та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 11977,00 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В частині заявленої позивачем вимоги про зобов'язання відповідача в 30-денний строк з дня звернення з виконавчим листом про негайне виконання постанови суду щодо поновлення на посаді до Одеського окружного адміністративного суду звіт про виконання постанови в зазначеній частині

Згідно ч.1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже приписами ч.1 ст. 382 КАС України суду надано право, а не обов'язок зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись залежно від наявності об'єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами. Це виключно як певний (можливо, винятковий) захід впливу на той чи інший орган влади.

В позові позивач заявивши клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що прийняте рішення суду може відповідачем тривалий час не виконуватись.

З урахуванням зазначеного судом не встановлено правових підстав для зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи викладене та приписи ст. 8 КАС України, згідно якої, усі учасники адміністративного процесу є рівними і ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з'ясувавши обставини у справі; перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, а тому позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 241- 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, адреса: вул.Єврейська, 12, м.Одеса, 65000) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області Д.В.Головіна № 1508 о/с від 20 вересня 2017 року в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 з посади начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 25.09.2017 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області (, адреса: вул. Єврейська, 12, м.Одеса, 65014) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.09.2017 року по 27.02.2018 року в розмірі 41725,80 грн. (сорок одна тисяча сімсот двадцять п'ять гривень вісімдесят копійок) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника 1-го міжрайонного відділу управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 25.09.2017 року та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць - 11977,00. (одинадцять тисяч дев'ятсот сімдесят сім гривень 00 коп.) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.03.2018 року.

Суддя Вовченко O.A.

.