Справа № 825/139/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/139/17 Суддя (судді) першої інстанції: Д'яков В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкової вимоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовом до Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкової вимоги від 19 жовтня 2016 року № 3688-17.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що не підлягає оскарженню грошове зобов'язання самостійно визначене платником податку.

До Київського апеляційного адміністративного суду від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд заяви за відсутності сторін.

Згідно ч. 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 08.09.2005 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки в місті Чернігові для експлуатації елінгу на лівому березі річки Десна на строк 5 років, який зареєстровано в Чернігівській міській раді та у книзі державної реєстрації договорів вчинено запис від 08.09.2005 № 2673.

В подальшому, 19.07.2010 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки № 2673 до 24.06.2015, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку в АДРЕСА_1 для експлуатації будівлі елінгу.

15.06.2015 між Чернігівською міською радою та ОСОБА_2 було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки № 2673 терміном до 29.05.2020, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.07.2015 за № НОМЕР_1 (.

22.02.2016 ОСОБА_2 подав до податкового органу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) № НОМЕР_2 за 2016 рік на суму 71438,88 грн.

15.07.2016 ОСОБА_2 звернувся до Чернігівської міської ради із заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.06.2015 № 3990 у зв'язку з набуттям права власності на будівлю елінгу іншою особою.

Чернігівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області 19.10.2016 було винесено податкову вимогу № 3688-17 на суму 10931,54 грн. Вказана заборгованість у позивача виникла у зв'язку з несплатою орендної плати за серпень-вересень 2016 року.

Вважаючи таку вимогу протиправною, позивач звернувся із даним позовом в суд.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вказував, що оскільки податковий борг по орендній платі з фізичних осіб, який включено до оскаржуваної податкової вимоги в сумі 10931,54 грн. обліковується за позивачем за серпень - вересень 2016 року після припинення права користування земельною ділянкою у ОСОБА_2 за договором оренди землі від 15.06.2015, то у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної податкової вимоги від 19.10.2016 № 3688-17 на суму податкового боргу 10931,54 грн. по орендній платі з фізичних осіб.

Надаючи правову оцінку встановленими обставинам та фактам, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

В силу положень статей 37, 38 Податкового кодексу України обов'язок сплатити податок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс пов'язує сплату ним податку.

Відповідно до п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно п. 269.1 ст. 269 ПКУ платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст. 270 ПКУ).

Пунктом 271.1 ст. 271 ПКУ визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до абз.1 п.288.1 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно з п.288.3 ст.288 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п.288.4 ст.288 Податкового кодексу України).

Пунктом 288.5 ст.288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу:

- не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки;

- не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки;

- може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

У відповідності до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Положеннями статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 6 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Частиною третьою статті 7 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється у разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Відтак, при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право попереднього користувача земельною ділянкою, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда припиняється, а до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

З правового аналізу положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України вбачається, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16).

Отже, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати орендної плати за землю, на якій розташоване набуте ним майно.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.07.2008 ОСОБА_2 було подаровано 1/4 частину будівлі елінгу ОСОБА_3, а 12.06.2012 позивачем подаровано ОСОБА_4 3/4 частини будівлі елінгу, які знаходяться на орендованій земельній ділянці, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та договором дарування.

У липні 2016 року позивач звертався до Чернігівської міської ради із заявою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.06.2015 № 3990 у зв'язку з набуттям права власності на будівлю елінгу іншою особою, однак дане питання вирішено не було.

В подальшому, за наслідками розгляду позову ОСОБА_2, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06.09.2017 по справі 750/1641/17, скасовано рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.07.2017, позовні вимоги було задоволено та визнано припиненим з 14 липня 2016 року договір оренди земельної ділянки від 15.06.2015 № 2673, укладений між Чернігівською міською радою та ОСОБА_2 (а.с.91-93).

Вказаним рішенням встановлено, що з моменту укладання договорів дарування частин нежитлового приміщення, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право користування земельною ділянкою у ОСОБА_2 за договором оренди землі від 15.06.2015 припинилось з 14.07.2016 - дня укладання ОСОБА_2, який діяв в інтересах ОСОБА_4, договору дарування частин нежитлового приміщення.

Відтак, позивач не повинен сплачувати орендну плату за земельні ділянки, користувачем яких не є.

Крім того, невнесення змін до укладених позивачем із Чернігівською міською радою договорів оренди земельних ділянок, на яких розташована відчужена нерухомість, не може бути підставою для продовження обов'язку позивача по сплаті орендної плати за такі ділянки, оскільки останнє не звільняє нових власників від обов'язку сплати податку (орендної плати) за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ними майно.

За таких підстав, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Чернігівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 березня 2018 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю.Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.