Справа № 820/6489/17
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

23 лютого 2018 р. справа № 820/6489/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Старосєльцевої О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Дробязги Т.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Маслош С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про скасування наказу та поновлення на посаді, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_3 в порядку адміністративного судочинства (з урахуванням заяви про зменшення) заявив вимоги: 1) визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №1218 від 21.11.2017 року в частині п. 2 ("За порушення службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, пунктів 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення із займаної посади"); 2) поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області.

Аргументуючи заявлені вимоги, зазначив, що вважає звільнення із займаної посади незаконним, оскільки не причетний до обставин за наслідками яких було проведено службове розслідування. Дисциплінарного порушення такої тяжкості, котре б спричиняло безумовне звільнення з посади не вчиняв. Крім того 17.11.2017 року пройшов процедуру атестування за результатами якої ОСОБА_3 відповідає займаній посаді - начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області та заслуговує призначення на вищу посаду.

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Харківській області з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що за скоєний дисциплінарний проступок працівник правомірно та обґрунтовано звільнений з посади.

Розгляд справи по суті було призначено судом на 19 лютого 2018 року, у зв'язку з неявкою у судове засідання позивача, представника позивача та свідка розгляд справи було відкладено на 23 лютого 2018 року.

За матеріалами справи судом встановлено, що позивач з 14.08.1996р. проходив безперервну публічну службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року продовжив публічну службу в лавах Національної поліції України, 29.11.2016 року був призначений на посаду начальника Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області, мав спеціальне звання підполковника поліції.

Згідно з доповідною запискою заступника начальника СУ ГУ НП України в Харківській області підполковника поліції А.В. Шарніна (а.с.27) 06.11.2017р. мала місце подія оголошення Київським районним судом міста Харкова вироку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за фактом скоєння злочинів, передбачених ч.1 ст.294 та ч.3 ст.296 Кримінального кодексу України.

Оскільки ОСОБА_5 було скоєно новий злочин за ст.122 Кримінального кодексу України, то працівники Новобаварського відділу поліції прибули до Київського райсуду м. Харкова з метою оголошення ОСОБА_5 підозри та обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Працівники поліції, які здійснювали конвоювання ОСОБА_5, після оголошення підозри під відеофіксацію завели ОСОБА_5 до кімнати для конвою, у подальшому вивели з приміщення суду, дозволивши зникнути у невідомому напрямку.

Наказом відповідача, ГУ НП в Харківській області №1530 від 06.11.2017р. за цією доповідною запискою (але вже кваліфікованою як рапорт) було призначено службове розслідування (а.с.28). При цьому, даним рішенням не було визначено кола працівників органу поліції, на яких поширюється процедура службового розслідування.

Результати службового розслідування оформлені висновком від 20.11.2017р. (а.с. 29-34)

У даному висновку містяться судження працівників відповідача про те, що позивачем як начальником відділу поліції вчинено порушення службової дисципліни, що полягало у відсутності дієвого контролю за виконанням ухвали суду від 06.11.2017р. про затримання та доставляння ОСОБА_5 для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 04.11.2017р. за №0002203, порушенні вимог п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських (затверджено наказом МВС України від 09.11.2016р. №1179), п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно з п.4 підсумкової частини висновку позивача було запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі займаної посади.

Наказом відповідача, ГУ НП в Харківській області №1218 від 21.11.2017 року на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади (а.с.11-12).

Наказом відповідача №699 о/с від 24.11.2017р. позивача було переміщено на посаду начальника сектору моніторингу Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, звільнивши з посади начальника Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області на підставі наказу ГУ НП в Харківській області №1218 від 21.11.2017р.(на виконання накладеного дисциплінарного стягнення) та особистого рапорту підполковника поліції ОСОБА_3 від 22.11.2017р. (а.с. 37)

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для прийняття спірного рішення про дисциплінарне покарання владним суб'єктом обрано положення пунктів 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" та п.1 розділуII Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179, а фактичною підставою послугували судження владного суб'єкта про вчинення працівником поліції порушення службової дисципліни, що виразилось у відсутності дієвого контролю за виконанням ухвали суду від 06.11.2017р. про затримання та доставляння ОСОБА_5 для обрання запобіжного заходу та вчинення діяння з неналежного контролю за організацією роботи очолюваного тероргану поліції.

Перевіряючи відповідність закону зокрема, ч.3 ст.2 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) та ч.2 ст.2 КАС України (в редакції з 15.12.2017р.), юридичних та фактичних мотивів прийняття спірного наказу, суд відмічає, що правовідносини з проходження публічної служби в органах та підрозділах Національної поліції України унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», а у неврегульованих цим актом питаннях до згаданих відносин у субсидіарному порядку можуть бути застосовані приписи Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України у тій частині, котра не суперечить самій суті служби в поліції.

Відповідно до пунктів 1,2 ч. 1. ст.18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов'язаний:1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно п.1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 року №1179 під час виконання службових обов'язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України "Про Національну поліцію", "Про запобігання корупції" та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Долученими до справи документами підтверджено, що після проголошення Київським районним судом міста Харкова 06.11.2017р. рішення про звільнення ОСОБА_5 з-під варти одразу (миттєво) та одночасно відпали як юридичні підстави для обмеження означеного громадянина у свободі пересування, так і зник привід для реалізації працівниками підрозділу поліції з батальйону конвойної служби повноважень по утриманню громадянина у межах будь-якого конкретного приміщення.

Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017р. по справі №639/6627/17 (провадження №1-кс/639/2001/17) було надано дозвіл на затримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, з метою приводу до слідчого судді Жовтневого районного суду міста Харкова для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Організація виконання цієї ухвали була покладена на Новобаварський ВП ГУ НП в Харківській області.

Таким чином, позивач, як одноособовий керівник названого територіального органу поліції, був зобов'язаний вжити заходів у межах власної управлінської та правоохоронної компетенції за посадою з метою створення належних умов, достатніх для виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017р. по справі №639/6627/17 (провадження №1-кс/639/2001/17).

Разом з тим, суд зауважує, що з тексту вказаної ухвали вбачається, що вже після повідомлення про підозру ОСОБА_5 було оголошено час та місце майбутнього розгляду судом клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - о 20.30 год. 06.11.2017 року у Жовтневому районному суді м. Харкова.

Таким чином, станом на момент настання подій, котрі були предметом службового розслідування та бездіяльність у яких кваліфікована як дисциплінарний проступок начальника ВП, ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017р. по справі №639/6627/17 (провадження №1-кс/639/2001/17) взагалі не існувало.

У силу положень КПК України начальник відділу поліції як за функціональними, так і за службовими (посадовими) обов'язками не мав підстав для затримання будь-якої особи.

Виняток з даного загального правила відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" складає випадок, коли виникає потреба припинення правопорушення та затримання винної особи безпосередньо під час вчинення правопорушення або невідкладно після його завершення.

Проте, з добутих судом доказів та характеру обставин спірних правовідносин існування такого випадку не виявлено.

На виконання вимог ч.4 ст.9 КАС України судом було проведено допит свідків - ОСОБА_6 (старший слідчий Новобаварський ВП ГУ НП в Харківській області, майор поліції) та ОСОБА_7 (заступник начальника ВП - начальник слідчого відділу Новобаварского ВП).

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ухвала Жовтневого районного суду міста Харкова про затримання ОСОБА_5 була постановлена о 21.57-22.00 год., тобто після подій, за фактом яких було проведено службове розслідування.

ОСОБА_6 також пояснив, що належно та в обсязі відомих обставин виконував повноваження слідчого, а саме: 06.11.2017 року запланував вчинити процесуальну дію - погодити з процесуальним керівником - прокурором текст підозри у вчиненні кримінального правопорушення, повідомити ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 КК України, довести до відома громадянина час та місце запланованого розгляду Жовтневим районним судом міста Харкова клопотання про обрання запобіжного заходу. Про заплановані заходи слідчий начальника Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_3 не повідомляв, оскільки є самостійною процесуальною фігурою.

Вже під час реалізації запланованого заходу ОСОБА_6 були з'ясовані (при цьому виключно у формі припущень не підтверджених документальними даними) як раніше невідомі обставини можливої наявності у фізичної особи громадянства РФ, так і ймовірності застосування до громадянина інституту амністії, що у сукупності створювало ризик ухилення громадянина від явки до суду.

З урахуванням конкретної ситуації, зокрема, часових параметрів, місця розвитку подій, особливостей дійових осіб, слідчим були вжиті всі можливі і залежні виключно від нього заходи з попередження одного з можливих (але не обов'язково невідворотних) наслідків. Відвернути зникнення громадянина, якому за рішенням суду була повернута свобода вільного пересування територією України (тобто запобігти професійному ризику) не виявилось можливим.

Указані події відбувались без участі позивача як керівника відділу поліції.

За таких обставин, суд змушений наголосити, що у ході проведення службового розслідування органом управління в особі відповідальних працівників не добуто належних та достатніх доказів, а у подальшому таким доказам не надано вірної юридичної оцінки з викладенням відповідних суджень у тексті офіційного письмового документа на підтвердження обставин 1) обізнаності позивача з фактом винесення ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017р. по справі №639/6627/17 (провадження №1-кс/639/2001/17), 2) наявності у позивача реальної можливості організувати виконання цього судового акту, 3) існування об'єктивної можливості запобігти у силу норм національного законодавства України ухиленню громадянина від явки до суду.

Службовим розслідуванням не виявлено ані фактів зволікань (тяганини) позивача з виконанням ухвали Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017р. по справі №639/6627/17 (провадження №1-кс/639/2001/17), ані фактів умисного та свідомого прийняття позивачем з цього приводу невірного, неправильного, необґрунтованого, помилкового рішення (рівно як і рішення з будь-якими суттєвими та визначальними дефектами).

Більше того, службовим розслідуванням достеменно встановлено, що під час розгляду справи у Київському районному суді м. Харкова та оголошення вироку ОСОБА_5 у приміщенні означеного суду знаходились працівники Новобаварського відділу поліції, котрі і були зобов'язані безпосередньо виконати ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 06.11.2017р. по справі №639/6627/17 (провадження №1-кс/639/2001/17) (у разі, якщо такий судовий акт існував на момент настання цих подій).

Вирішуючи спір, суд відзначає, що відповідно до ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (затверджений Законом України від 22.02.2006р. №№ 3460-IV; далі за текстом - Дисциплінарний статут) на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений ст.14 Дисциплінарного статуту, де, зокрема, указано, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч.9 ст.14).

Суд вважає, що задля дотримання правила юридичної визначеності як невід'ємної складової запровадженого ст.8 Конституції України принципу верховенства права, а також з метою додержання критеріїв законності рішень згідно з ч.3 ст.2 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) та ч.2 ст.2 КАС України (в редакції з 15.12.2017р.) відповідач був повинен у тексті спірного рішення з достатністю поза розумним сумнівом обґрунтувати і обраний до застосування вид дисциплінарного стягнення, і ступінь тяжкості скоєного дисциплінарного проступку, і заподіяну внаслідок проступку шкоду, і попередню поведінку працівника, і ставлення працівника до виконання службових обов'язків, і рівень кваліфікації працівника, і сам склад та подію ймовірно вчиненого особою дисциплінарного проступку, і наявність у працівника об'єктивної можливості здійснити певні дії або вчинити інакше чи утриматись від вчинення дій тощо.

З матеріалів справи судом встановлено, що за результатами атестування 17.11.2017 року атестаційна комісія ГУНП в Харківській області дійшла висновку, що ОСОБА_3 займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду. Згідно послужного списку на час проведення службового розслідування ОСОБА_3 дисциплінарних стягнень не має.

Проте, у спірних правовідносинах відповідач згаданого обов'язку не виконав, у зв'язку з чим рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності, на думку суду, набуло нездоланних дефектів змісту.

Оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що владний суб'єкт не довів поза розумним сумнівом ані самого факту скоєння проступку, ані відповідності рівня тяжкості скоєного (на думку Головного управління) проступку рівню тяжкості обраної міри дисциплінарного покарання.

Відсутність належних та допустимих доказів урахування владним суб'єктом у спірних правовідносинах обов'язкових критеріїв за ст.14 Дисциплінарного статуту (тяжкість проступку, обставини скоєння проступку, спричинена проступком шкода, попередня поведінка особи, визнання особою своєї вини, ставлення особи до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації) не залишає суду іншого варіанту дій, окрім як скасування спірного дисциплінарного стягнення з причини необґрунтованості.

Вказані обставини зумовлюють поновлення працівника на посаді.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Проведеним судовим розглядом виявлено, що відповідач як владний суб'єкт за правилами ч.2 ст.77 КАС України не довів ані факту скоєння дисциплінарного проступку, ані забезпечення дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України при реалізації управлінської функції з вирішення кадрового питання (питання кар'єри поліцейського).

У зв'язку з цим, факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у публічно-правових відносинах у справі проходження публічної служби слід визнати доведеними.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст.139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про скасування наказу та поновлення на посаді задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №1218 від 21.11.2017 року в частині накладення на підполковника поліції ОСОБА_3 (місцезнаходження - АДРЕСА_1, 61100; ідентифікаційний код - НОМЕР_1) дисциплінарного покарання у вигляді звільнення з посади начальника Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Поновити підполковника поліції ОСОБА_3 (місцезнаходження - АДРЕСА_1, 61100; ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на посаді начальника Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області з 22.11.2017 року.

В частині поновлення на посаді рішення суду допустити до негайного виконання.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз'яснити, що скарга може бути подана у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України.

Роз'яснити, що рішення у повному обсязі виготовлено у порядку ч.3 ст.243 КАС України 27.02.2018 року.

Суддя Старосєльцева О.В.