Справа № 806/3012/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шуляк Л.А.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" лютого 2018 р. Справа № 806/3012/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання неправомірними бездіяльність та дії, скасування рішення у формі повідомлення від 23.10.2017 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині невиконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду за справою № 806/2882/17 від 11 квітня 2017 року;

- визнати неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в частині неправомірного рішення у формі повідомлення від 23.10.2017 про повернення виконавчого листа у справі № 806/2882/16;

- скасувати рішення у формі повідомлення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. від 23.10.2017, як неправомірне та безпідставне.

В обґрунтовування позовних вимог вказав, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі державного виконавця Башілова В.О. свідомо не виконує рішення суду від 11.04.2017 та вимоги ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки повернення виконавчого документа здійснено за відсутності підстав, передбачених Законом. Позивач вважає, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження, відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження", належить йому як стягувачу.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В апеляційній скарзі зазначив, що виконавчий документ було йому повернуто відповідачем без жодної підстави, які передбачені ст.37 Закону України "Про виконавче провадження". Рішення в порушення вимог Закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень, було повернуто у формі повідомлення. Окрім того, не було роз'яснено порядку повторного пред'явлення документа до виконання.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2017 Житомирським окружним адміністративним судом у справі № 806/2882/16 прийнято постанову, якою позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання повної інформації за запитом позивача від 12.12.2016 та зобов'язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_3 повну інформацію на запит від 12.12.2016, а саме: відомості про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік працівника Головного управління Національної поліції в Житомирській області ОСОБА_5, за виключенням інформації, що має статус конфіденційної.

Відповідно до положень частини першої статті 258 КАС України, на виконання постанови суду та за заявою позивача 03 травня 2017 року представнику позивача видано виконавчий лист за № 516/17.

ОСОБА_3 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою щодо примусового виконання виконавчого листа по справі № 806/2882/16, виданого Житомирським окружним адміністративним судом.

23 жовтня 2017 року, за результатами розгляду вказаної заяви, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Бушіловим В.О. складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Зі змісту повідомлення слідує, що виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки у процесі проведеної перевірки з'ясовано, що виконавчий документ пред'явлений до виконання не за підвідомчістю.

Вважаючи, що відповідачем виконавчий документ повернуто неправомірно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що виконавчий лист виданий Житомирським окружним адміністративним судом у справі № 806/2882/16 підвідомчий Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Міністерства юстиції України в області, функції якого щодо примусового виконання такого рішення поширюються на територію місцезнаходження боржника. Отже, виконавчий лист № 5516/17 виданий 03 травня 2017 року на виконання постанови в справі № 806/2882/16 пред'явлено не за підвідомчістю та не за місцем виконання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.1 ст.181 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 3 статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Приписами статті 25 Закону № 1404-VIII визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

У разі хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці, звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця, включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби, відводу (самовідводу) державного виконавця, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного державного виконавця до іншого.

У разі відводу (самовідводу) всіх державних виконавців органу державної виконавчої служби, утворення виконавчої групи, якщо виконавчі провадження щодо одного й того самого боржника відкриті в різних органах державної виконавчої служби, наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення, виконавче провадження може бути передане від одного органу державної виконавчої служби до іншого.

Передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що за загальним правилом, у разі відсутності умов, наведених у ст. 25 Закону №1404-VIII, підвідомчість виконавчих проваджень органам державної виконавчої служби визначається за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження надано стягувачу лише у разі підвідомчості виконавчого провадження одночасно кільком органами державної виконавчої служби, тобто тоді, коли вчинення виконавчих дії щодо виконання рішення на певній території відноситься до функцій кількох органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 3 розд. І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1302/29432 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція), органами державної виконавчої служби є: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень; управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - управління державної виконавчої служби), до складу яких входять відділи примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних територіальних управлінь юстиції (далі - відділи державної виконавчої служби).

Підвідомчість цих органів державної виконавчої служби встановлена пунктом 4 розд. І вказаної Інструкції.

Так, за змістом абзаців 1-3 пункту 4 розділу І Інструкції, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Відділу примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі підвідомчі рішення, за якими: боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, місцеві прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи; сума зобов'язання становить від десяти до двадцяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті (абз. 4-6 п. 4 розд. І Інструкції).

Судом встановлено, що боржником за виконавчим листом, виданим 03.05.2017 за судовим рішенням у справі №806/2882/16 є Головне управління Національної поліції в Житомирській області.

Відповідно до Положення про Головне управління Національної поліції в Житомирській області, затвердженого наказом Національної поліції 06.11.2015 №22, Головне управління Національної поліції в Житомирській області є територіальним органом Національної поліції та згідно із законодавством України реалізовує повноваження Національної поліції на території Житомирської області.

Отже боржником за постановою Житомирського окружного адміністративного суду у справі №806/2882/16 є територіальний орган центрального органу виконавчої влади - Головне управління Національної поліції в Житомирській області, яке знаходиться за адресою: м.Житомир, вул. Старий бульвар, 5/37.

Таким чином, виконавчий лист виданий Житомирським окружним адміністративним судом у справі №806/2882/16 підвідомчий Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, функції якого щодо примусового виконання такого рішення поширюються на територію місцезнаходження боржника.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем виконавчий лист №806/2882/16 виданий 03.05.2017 року Житомирський окружним адміністративним судом пред'явлено не за підвідомчістю та не за місцем виконання.

При цьому судом не встановлено можливості вчинення виконавчих дій щодо виконання вказаного рішення суду на території місцезнаходження боржника - ГУ НП у Житомирській області кількома органами державної виконавчої служби, в тому числі відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виконавчий документ, виданий судом на виконання постанови в справі № 806/2882/16, може бути пред'явлений до виконання як за місцем виконання так і за підвідомчістю лише до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

При цьому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості посилання позивача, як на підставу позову, на положення ст.37 Закону №1404-VIII, оскільки змістом даної статті визначено вичерпний перелік причин повернення виконавчого документа стягувачу вже після прийняття виконавчого документу до виконання.

Що стосується винесення рішення у формі повідомлення про повернення виконавчого листа суд зазначає наступне.

Процедура повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання визначена ст. 4 Закону №1404-VIII.

Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Згідно з п. 4 розд. ІІІ Інструкції виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення виконавчого документа.

Зважаючи на все викладене вище, судова колегія вважає, що суд дійшов правильного висновку, що державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повертаючи виконавчий документ ОСОБА_3 без прийняття до виконання, шляхом прийняття відповідного повідомлення від 23.10.2017 року, діяв на підставі Закону та у межах своїх повноважень, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання неправомірними бездіяльності та дій відповідача є безпідставними.

Відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України (в редакції до 15.12.2017) доведено правомірність дій щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, у зв'язку з пред'явленням позивачем виконавчого документа не за підвідомчістю, та винесення повідомлення від 30.10.2017.

Відповідно до 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "23" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "27" лютого 2018 р.