Справа № 826/12909/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді - Катющенко О.А., Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2017 у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України, третя особа - ОСОБА_3 про визнання наказів незаконними та поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Державної фіскальної служби України Продан М.В. від 07.09.2017 № 2093-о «По особовому складу» в частині звільнення з 15.09.2017 полковника податкової міліції ОСОБА_2 (М079158) з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, зарахувавши у розпорядження Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області;

- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. голови Державної фіскальної служби України Продан М.В. від 07.09.2017 № 2079-О «Про призначення ОСОБА_3.», відповідно до якого наказано: «призначити 15.09.2017 підполковника податкової міліції ОСОБА_3 (Т-620323) на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів Державної фіскальної служби України у Донецькій області Головного управління Державної фіскальної служби України Донецькій області, звільнивши з посади заступника начальника відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області, встановивши посадовий оклад згідно із штатним розписом»;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 15.09.2017 в.о голови Державної фіскальної служби України Продан М.В. № 2157-о «Про внесення змін», згідно до якого наказано: «внести зміни до наказу Державної фіскальної служби України від 07.09.2017 № 2079-о, а саме: абзац другий наказуючої частини викласти у новій редакції: полковника податкової міліції ОСОБА_3 (Т-620323), який перебуває у розпорядженні Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів Державної фіскальної служби України у Донецькій області Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 07.09.2017 в.о голови Державної фіскальної служби України Продан М.В. «Про призначення ОСОБА_3 (із змінами внесеними наказом від 15.09.2017 № 2157-о), згідно до якого наказано: «призначити 15.09.2017 полковника податкової міліції ОСОБА_3 (Т-620323), який перебуває у розпорядженні Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області»;

- поновити полковника податкової міліції ОСОБА_2 (М- 079158) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України у Донецькій області.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2017 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ в.о. голови Державної фіскальної служби України Продана М.В. від 07.09.2017 № 2093-о «По особовому складу» в частині звільнення з 15.09.2017 полковника податкової міліції ОСОБА_2 (М-079158) з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області та зарахування у розпорядження Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області; поновлено полковника податкової міліції ОСОБА_2 (М-079158) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Державної фіскальної служби України у Донецькій області; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 06.04.2016 № 1232-о «Про прийняття на службу та призначення на посаду» ОСОБА_2 05.04.2016 прийнято на службу в податкову міліцію та зараховано в розпорядження ДФС України; з 11.04.2016 полковника податкової міліції ОСОБА_2 (М079158) призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

На підставі наказу начальника Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 09.08.2017 № 211-в ОСОБА_2 надано щорічну чергову відпустку за 2017 рік терміном 40 діб, з 21.08.2017 по 30.09.2017.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України № 2093-о від 07.09.2017 «По особовому складу» у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів, відповідно до підпункту «в» пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено полковника податкової міліції ОСОБА_2 (М-079158) з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, зарахувавши у розпорядження Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з 15.09.2017.

Також, наказом в.о. голови Державної фіскальної служби України від 07.09.2017 № 2079-О «Про призначення ОСОБА_3.» з 15.09.2017 призначено на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів Державної фіскальної служби у Донецькій області Головного управління Державної фіскальної служби Донецькій області ОСОБА_3 (Т-620323), встановивши посадовий оклад згідно із штатним розписом.

15.09.2017 в.о. голови Державної фіскальної служби України прийнято наказ №2157-о «Про внесення змін», згідно якого внесено зміни до наказу Державної фіскальної служби від 07.09.2017 № 2079-о, а саме: абзац другий наказуючої частини викласти у новій редакції: полковника податкової міліції ОСОБА_3 (Т-620323), який перебуває у розпорядженні Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на посаду начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів Державної фіскальної служби у Донецькій області Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Позивач вважаючи вказані накази протиправними звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що при звільнені позивача з посади відповідачем порушено встановлену законодавством процедуру, а також порушені права, свободи та інтереси позивача, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що звільнення ОСОБА_2 з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області та зарахування у розпорядження Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області проведено у відповідності до вимог чинного законодавства та посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для правильного і законного вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. А також, на думку апелянта, суд першої інстанції невірно застосував приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 № 114 та ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 7 Положення «Про Державну фіскальну службу України», затвердженого Постановою КМ України від 21.05.2014 року №236, у складі ДФС та її територіальних органах діють підрозділи податкової міліції.

Згідно пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 1 постанови КМ України від 30.10.1998 № 1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» встановлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ України від 29.07.1991 №114 (далі - Положення № 114).

Так, згідно із підпунктом «в» пункту 40 Положення №114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції, а в даному випадку - керівником ДФС. При цьому враховується таке: при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб.

У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ, а в даному випадку - керівником ДФС. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах.

Підпунктом «г» пункту 40 Положення №114 визначено, що переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ (органу ДФС); призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

У пунктах 42 - 43 Положення №114 наведений вичерпний перелік підстав для переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу.

З аналізу наведених положень вбачається, що підстав для зарахування особи середнього, старшого і вищого начальницького складу в розпорядження органу ДФС, окрім як у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів, Положенням №114 не передбачено.

Як вбачається з оскаржуваного наказу № 2093-о від 07.09.2017 «По особовому складу» та підтверджується відповідачем, позивача звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Донецькій області, зарахувавши у розпорядження Головного управління ДФС у Донецькій області, саме на підставі підпункту «в» пункту 40 Положення №114 (у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів). В наказі відсутні будь-які посилання на підстави для переміщення позивача по службі, які встановлені пунктами 42 - 43 Положення №114.

У зв'язку із наведеним колегія суддів зазначає, що за загальним правилом організаційно-штатні заходи - це заходи по створенню, реорганізації або припиненню діяльності органу. Створення - це заснування органу уповноваженою на те особою в межах її компетенції для виконання завдань та функцій, покладених на орган діючим законодавством. Реорганізація - це злиття, приєднання, поділ, виділення або перетворення органу, які призводять до зміни його структури і функцій. Ліквідація - припинення діяльності органу без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших органів, їхніх служб та підрозділів.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, мається на увазі, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільняється всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичній особі.

У постанові Верховного Суду України від 04.03.2016 №21-8а14 зазначено, що при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з'ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердження здійснення організаційно-штатних заходів відповідач в ході розгляду справи посилався на наказ ДФС України № 591 від 07.09.2017 «Про внесення змін до наказу ДФС від 11.01.2016 № 17», згідно з яким введено в дію Зміни до Структур головних управлінь ДФС в областях, Головного управління ДФС у м. Києві, Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Судом першої інстанції встановлено, що зміни до Структури головних управлінь ДФС в областях полягали у виведенні зі структури управлінь (відділів, секторів) внутрішньої безпеки та введення до структури управлінь (відділів) внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у області.

14.09.2017 в.о. голови ДФС України прийнято наказ № 1082, яким затверджено перелік змін № 9 до штатного розпису на 2017 рік ГУ ДФС у Донецькій області, згідно з яким: виведено зі штатного розпису «Управління внутрішньої безпеки» з посадами: начальник управління, відділ оперативних заходів (заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ, головний державний ревізор-інспектор), організаційно-аналітичний відділ (заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ, головний державний ревізор-інспектор) - всього 15 штатних посад; введено до штатного розпису «Управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Донецькій області» з посадами: начальник управління, перший відділ (заступник начальника управління-начальник відділу, заступник начальника відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ), другий відділ (начальник відділу, старший оперуповноважений з особливо важливих справ), організаційно-аналітичний відділ (завідувач сектору, головний державний ревізор-інспектор) - всього 15 штатних посад.

Слід зазначити, що посадовий оклад начальника управління, що виведено із штатного розпису, та посадовий оклад начальника управління, який введено до штатного розпису співпадає та складає 2 281,00 грн.

Колегією суддів досліджено перелік змін № 9 до штатного розпису на 2017 рік ГУ ДФС у Донецькій області, затверджений наказом № 1082 від 14.09.2017 в.о. голови ДФС України та Положення про управління внутрішньої безпеки ГУ ДФС у Донецькій області, що затверджене наказом ГУ ДФС у Донецькій області від 23.03.2017 №204, та Положення про управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Донецькій області ГУ ДФС у Донецькій області, що затверджене наказом ГУ ДФС у Донецькій області №1156 від 02.10.2017 та встановлено наявність певних відмінностей у формулюваннях посадових обов'язків управлінь та їх керівників, які зазначенні у порівняних Положеннях, не підпадають під поняття «організаційно-штатні заходи» та «реорганізація», а є лише фактичною оптимізацією існуючої системи підрозділів ДФС України, оскільки жодних змін в структурі в даному випадку Головного управління ДФС у Донецькій області не відбулося, в той час як виведення зі структури управлінь (відділів, секторів) внутрішньої безпеки та введення до структури управлінь (відділів) внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у області не може розцінюватись як реорганізація таких управлінь. Фактично відбулося перейменування існуючого управління та коригування його Положення, які не призвели до будь-яких суттєвих змін.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем не надано інших доказів, які б свідчили про фактичне проведення організаційно-штатних заходів, зважаючи на те, що інших підстав для зарахування в розпорядження органу окрім як здійснення організаційно-штатних заходів Положенням №114 не передбачено, колегія суддів вважає, що зарахування позивача у розпорядження Головного управління ДФС у Донецькій області здійснено відповідачем без законних на те підстав, що вірно встановлено судом першої інстанції.

При цьому, колегія суддів враховує, що при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. Разом із тим, відповідачем не надано доказів наявності дозволу керівника ДФС на перебування позивача в розпорядженні понад 15 діб, але не більше двох місяців, як це визначено в підпункті «в» пункту 40 Положення № 114.

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що у період з 21.08.2017 по 30.09.2017 ОСОБА_2 перебував у черговій відпустці (наказ від 09.08.2017 №211-в), а тому зарахування позивача в розпорядження органу внутрішніх справ (ДФС) у цей період (під час відпуски) свідчить про порушення припису пункту 46 Положення №114, який містить заборону переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які перебувають в черговій відпустці.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку зарахування позивача у розпорядження, у зв'язку із здійсненням організаційно-штатних заходів, відбулось із одночасним звільненням його з посади.

В контексті наведеного необхідно зазначити, що питання звільнення при проведенні організаційно штатних заходів Положенням №114 не врегульовано, а тому в даній частині слід застосовувати норми трудового законодавства.

Так, відповідно до частини 1 статті 32 Кодексу законів про працю України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В даному випадку, відповідачем не надано доказів попередження позивача про можливе звільнення чи переведення на іншу посаду, ознайомлення його із наказом про звільнення з посади, надання позивачу пропозиції іншої, тобто нової за штатним розписом посади, тощо, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем встановленої трудовим законодавством процедури звільнення позивача з посади, дотриманням якої забезпечуються гарантії, передбачені главою IIІ КЗпП.

При цьому, колегія суддів зазначає, що позивача звільнено, за підпунктом «в» пункту 40 Положення №114, який не може бути підставою для звільнення в силу того, що названий пункт 40 стосується правовідносин призначення на посаду.

Доводи апелянта про небажання позивача проходити службу у підрозділах внутрішньої безпеки, з огляду на неприбуття його на запорошення для проходження тестування на знання законодавства та психологічного дослідження із використанням поліграфу, а також про те, що зарахування позивача у розпорядження органу жодним чином не порушує його конституційні права, є безпідставними та не доводять правомірності звільнення позивача з посади та зарахування у розпорядження органу.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, на засідання атестаційної комісії позивач запрошувався листом №25549/7/99-99-22-07-17, який датовано 25.09.2017, тобто вже після звільнення з посади, а тому обставини неприбуття позивача на атестацію не мають жодного відношення до такого звільнення.

З огляду на наведене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що наказ в.о. голови ДФС України Продан М.В. від 07.09.2017 № 2093-о «По особовому складу» в частині звільнення з 15.09.2017 полковника податкової міліції ОСОБА_2 (М-079158) з посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Донецькій області та зарахування його у розпорядження Головного управління ДФС у Донецькій області є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо поновлення позивача на посаді начальника управління внутрішньої безпеки ДФС у Донецькій області колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно пункту 24 Положення №114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення вимог у цій частині та поновлення ОСОБА_2 на попередній посаді, з якої його було незаконно звільнено, а саме на посаді начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Донецькій області.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що обставини виведення зі штатного розпису на 2017 рік посади начальника управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Донецькій області та введення посади начальника управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Донецькій області ГУ ДФС у Донецькій області, про які зазначає відповідач, повинні бути взяті до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо поновлення на посаді ОСОБА_2 (М079158) на виконання даного судового рішення.

Що ж стосується вимог позивача про визнання протиправними та скасування наказів від 07.09.2017 № 2079-О «Про призначення ОСОБА_3.» та від 15.09.2017 № 2157-о «Про внесення змін», то колегія суддів зазначає, що зазначені накази видані в.о. голови ДФС України Продан М.В. у зв'язку із реалізацією наданих йому чинним законодавством України повноважень на призначення на вакантні посади осіб начальницького складу і не порушує прав позивача, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, належним та достатнім заходом відновлення порушених прав позивача є постановлення судом рішення про скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на посаді, яку він раніше обіймав до звільнення з реалізацією роботодавцем у разі необхідності приписів п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.11.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.,

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 01.03.2018.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.