Справа № 813/5852/15
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2018 року

Київ

справа №813/5852/15

адміністративне провадження №К/9901/24762/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступника Державної податкової інспекції у м. Червонограді Головного управління ДФС у Львівській області) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2015 (суддя - Мартинюк В.Я.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2016 (головуючий суддя - Ільчишин Н.В., судді: Пліш М.А., Шинкар Т.І.) у справі № 813/5852/15 (876/234/16) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аком Груп» до Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Аком Груп» (далі - ТОВ «Аком Груп») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Червоноградська ОДПІ) від 12.10.2015 за № та за №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2016, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій Червоноградська ОДПІ оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції, ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог Червоноградська ОДПІ посилається на порушення судами норм матеріального права, зокрема, статті 198 Податкового кодексу України.

Так, відповідач зазначає, що позивачем не підтверджено правомірність формування даних податкового обліку за оспорюваними господарськими операціями шляхом надання належним чином оформлених первинних документів.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Аком Груп» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, Червоноградською ОДПІ проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Аком-Груп» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при проведенні операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та їх реалізації на ТДВ «Узинський цукровий комбінат», ТОВ «Тернопільбуд», ТОВ «Відродження», ПАТ «Будівельні матеріали», ТОВ «Регіон-юг-торг», ТОВ «Русинія», ТОВ «Цегла-Миролюбне» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015; з придбання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ «Сайбері» та ТОВ «Аліскар» за період з 01.03.2015 по 31.03.2015, про що складено акт від 23.09.2015 №63/2200/37796327.

За наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем вимог пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, пункту 85.2 статті 85, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України у зв'язку з неправомірним включенням до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у ціні придбаних товарно-матеріальних цінностей у ТОВ «Сайбері» (плитка керамічна за договором від 03.03.2015 №03.03) та у ТОВ «Аліскар» (вугільна продукція за договорами від 25.04.2012 №25/04-УФМ та від 02.02.2015 №4418-у) з огляду на непідтвердження реального характеру здійснених господарських операцій.

Обґрунтовуючи свою позицію, Червоноградська ОДПІ посилалась на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, де вказано відсутність факту отримання товарно-матеріальних цінностей за ланцюгом постачання. Також відповідач послався на недоліки товарно-транспортної документації.

На підставі зазначеного акту перевірки Червоноградською ОДПІ 12.10.2015 прийнято податкові повідомлення-рішення №, згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 153786,00 грн. та №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 120746,21 грн., в тому числі за основним платежем - 96596,97 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 24149,24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що операції по придбанню позивачем товарно-матеріальних цінностей у контрагентів є реальними, фактично відбулися, придбані товари використано у власній господарській діяльності, у зв'язку з чим прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірним.

Колегія суддів апеляційної інстанції підтримала зазначені висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За правилами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі платника у зв'язку з його господарською діяльністю.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції цілком обґрунтовано врахували долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: видаткових накладних; податкових накладних; товарно-транспортних накладних, виписок з банківського рахунку, специфікації, актиів прийому передачі вугільної продукції, листи про передачу вугілля у власність позивача.

Транспортування товару від ТОВ «Сайбері» здійснювалось згідно з договору перевезення вантажів від 06.03.2015 за №0603/2015, укладеного між ТОВ «Аком Груп» та ФОП ОСОБА_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявкою, актом виконаних робіт та рахунком-фактурою.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені наданими позивачем документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

При цьому, судом встановлено, що придбаний у ТзОВ «Аліскар» товар позивач в подальшому реалізував своїм контрагентам філії «Цегельний завод м.Волочиськ» ТОВ «Тернопільбуд», ТДВ «Хмельницький завод будматеріалів», ТОВ «Цегла-Миролюбне», ТОВ «Відродження», ТОВ «Кіровський завод будівельних конструкцій №1», ТОВ «Русинія», ТОВ «Узинський цукровий комбінат», ТОВ «Снятинський цегельний завод», ПАТ «Будівельні матеріали» та ТОВ «Регіон-Юг-Торг», що підтверджуються наявними в матеріалах справи договорами поставки, специфікаціями, свідоцтвами якості вугілля, видатковими накладними, актами прийому-передачі, залізно-дорожніми накладними.

Транспортування вищенаведеного товару здійснювалось згідно з договору від 19.08.2011 №Є-19/08, укладеного між ТОВ «Аком Груп» і ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунком, накладною, актом по наданню експедиторських послуг, звітом експедитора.

Також встановлено, що на кожну партію придбаного у ТОВ «Аліскар» вугілля, що було в подальшому реалізоване контрагентам позивача, було складено свідоцтва якості, які містять в собі відомості як про результати хімічного аналізу, так і про найменування вагонів у яких здійснювалося транспортування вугілля, номери залізничних накладних, вагу, а також відомості про безпосереднього кінцевого одержувача.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку на додану вартість або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «Аком-Груп» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірної поставки позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Також судові інстанції обґрунтовано не взяли до уваги посилання відповідача на наявну в нього податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок та виконання послуг, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами Червоноградської ОДПІ під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що спірні господарські операції здійснена позивачем з метою подальшого їх використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності, спричинили реальну зміну його майнового стану, а також наявні в матеріалах справи документи бухгалтерського та податкового обліку є достатніми, належними та допустимими доказами для підтвердження реальності здійснення господарських операції з вищезазначеними контрагентами позивача, суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу Червоноградської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Хохуляк

Судді Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна