Справа № 499/672/17-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 499/672/17-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Тимчук Р.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаСеменюк Г.В.
суддів: Потапчук В.О.
Шляхтицький О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання дій неправомірними, про зобов'язання вчинити певні дії в якому просить: зобов'язати Роздільнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити виплату вже призначеної пенсії згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з раніше встановленого розміру - 82 % від заробітної плати за три місяці 2015 року, а саме за квітень, травень, червень 2015 року.

Постановою Іванівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року позов задоволено. Зобов'язано Роздільнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області здійснити виплату вже призначеної пенсії згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи з раніше встановленого розміру - 82 % від заробітної плати за три місяці 2015 року, а саме за квітень, травень, червень 2015 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Роздільнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував порядок тимчасового припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам органів прокуратури, який встановлено згідно з пунктів 1, 12 Закону України від 02.03.15 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з'явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 30.05.1996 року працював в прокуратурі Іванівського району Одеської області на посаді старшого помічника прокурора, у зв'язку з чим набув право на пенсію за вислугу років.

Згідно протоколу № 7 від 25.07.2007 року він отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції чинній на момент призначення пенсії в розмірі 82% від суми місячної заробітної плати.

02 липня 2015 року звільнився з займаної посади (старшого прокурора прокуратури Іванівського району Одеської області, яку займав з 08.06.2012 року) за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі статті 38 Кодексу Законів про працю України.

21 серпня 2017 року позивач звернувся з листом до Роздільнянського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України Одеської області, в якому пропонував повернути власність шляхом проведення виплати пенсії за три місяці 2015 року, а саме за квітень, травень та червень 2015 року.

Однак, листом від 30.08.2017 №17/0-03 відповідач відмовив у проведенні виплати вже призначеної пенсії посилаючись на те, що з 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ, яким «тимчасово у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи ( крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів ІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цих законів, не виплачуються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 01 червня 2015 року посада, на якій працював позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Проте, з такими висновками суду не можна погодитися, з огляду на наступне:

Згідно пункту 1 Розділу І Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» частину п'ятнадцяту статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» замінено чотирма частинами такого змісту: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 01 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Також згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» абзац другий частини першої статті 47 вказаного Закону, викладено в такій редакції: «тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

При цьому, за приписами пункту 2 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Таким чином, порядок тимчасового припинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам органів прокуратури встановлено згідно з пунктами 1, 12 Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У відповідності до пункту 5 розділу ІІІ Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. При цьому особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, судом не враховано, що позивачу як працівнику органів прокуратури пенсія була призначена у 2007 році, а на підставі положень, визначених пунктами 1, 12 Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.04.2015 року виплата пенсії як працюючому пенсіонеру тимчасово припинено, оскільки після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що обмеження щодо тимчасового припинення виплати працюючим пенсіонерам у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, встановлені у ст. 50-1 Закону України від 05.11.1991 року «Про прокуратуру», а також у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлені для осіб, які продовжують працювати на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів». Як встановлено судом першої інстанції, позивач у квітні, травні, червні 2015 року продовжував працювати на посаді старшого прокурора прокуратури Іванівського району Одеської області.

Таким чином, обмеження щодо тимчасового припинення виплати пенсії у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, що встановлені у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції відповідно до Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» поширювали свою дію на позивача.

Колегія суддів зазначає, що у ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції згідно підпункту 2 пункту 12 Розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (на період з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року) встановлено обмеження щодо тимчасового припинення виплати призначених пенсій працюючим пенсіонерам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки позивач у період квітня-червня 2015 року працював на посаді прокурора прокуратури Іванівського району Одеської області та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», рішення Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеської області від 30.08.2015 року № 17/О-03 про відмову у задоволенні заяви позивача прийнято у відповідності до ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакціях згідно із змінами, внесеними відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Враховуючи вище викладене, колегія судів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної Постанови були неповно з'ясовані обставин, що мають значення для справи та було неправильно застосовані норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржувана Постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити.

Постанову Іванівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року по справі № 499/672/17-а - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені позову ОСОБА_4 до Роздільнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач: Г.В. Семенюк
судді: В.О. Потапчук
О.І. Шляхтицький