Справа № 601/947/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11370/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участі секретаря Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська енергетична група» на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року (суддя - Білосевич Г.С., м. Кременець) у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська енергетична група» до Почаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення Почаївської міської ради, -

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство «Українська енергетична група» 19 червня 2017 року звернулося до суду з позовом до Почаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення Почаївської міської ради від 24.05.2017 №808 «Про відмову в поновленні договору оренди землі від 24.05.2007 року»; зобов'язання Почаївську міську раду, міського голову м. Почаїв укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 24.05.2007, укладеного між Почаївською міською радою та позивачем. Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення та наявністю підстав для визнання його нечинним.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року провадження у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Українська енергетична група» до Почаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення Почаївської міської ради в частині позовних вимог щодо зобов'язання Почаївську міську раду, міського голову м. Почаїв укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 24.05.2007р., укладеного між Почаївською міською радою і позивачем закрито, оскільки така позовна вимога не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року у справі № 601/947/17 у задоволенні адміністративного позову приватного акціонерного товариства «Українська енергетична група» до Почаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення Почаївської міської ради про визнання нечинним рішення Почаївської міської ради відмовлено.

Із вказаною постановою не погодився позивач, оскаржив її в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі покликається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити. Наголошує, що судом першої інстанції не враховано доводів позивача, що обстеження земельної ділянки здійснювалось відповідачем без повідомлення та без присутності позивача, який є орендарем земельної ділянки, вимоги щодо усунення порушень умов договору оренди відповідачем позивачу не надсилались. Окрім цього, вказує, що судом не зроблено висновки щодо права позивача на користування земельною ділянкою в обсязі і на умовах попереднього землекористувача у разі набуття права власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а провадження у справі закрити, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем - органом місцевого самоврядування не порушено порядок прийняття оскаржуваного Рішення №808, таке є підставним та цілком обґрунтованим, з огляду на що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 24.05.2007 між Почаївською міською радою в особі міського голови Іванюка О.П. (Орендодавець) з одного боку та ЗАТ «Українська енергетична група» в особі генерального директора Іщенко В.Ю. (Орендар) з другого боку укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, землі, що використовуються в комерційних цілях, яка знаходиться на території Почаївської міської ради Кременецького району по АДРЕСА_1. Визначено, що об'єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0,6650 га, у тому числі будівлі - 0,0057 га, двір - 0,6593 га. На земельній ділянці знаходяться об'єкти нерухомого майна, а саме об'єкт незавершеного будівництва автостоянки з автосервісним комплексом. Договір укладено строком на 5 років.

Згідно додаткової угоди до вищевказаного договору оренди землі від 24.05.2012 №1, що укладена між Почаївською міською радою та ЗАТ «Українська енергетична група», сторони погодились продовжити договір оренди землі за згодою сторін з 24.05.2012 по 24.05.2017 на 5 років, на тих умовах, що передбачені в договорі оренди землі від 24.05.2007.

Позивачем 23.03.2017 та 04.04.2017 направлено прохання на адресу Почаївської міської ради про продовження дії договору від 24.05.2007 на 15 років. До листа-повідомлення від 04.04.2017 було додано протокол розбіжностей до додаткової угоди №1 до договору оренди землі від 24.05.2007. Згідно повідомлення від 18.04.2017, Почаївською міською радою було повідомлено позивача, що прохання останнього про поновлення договору оренди землі від 24.05.2007 буде розглянуто черговою сесією Почаївської міської ради.

Надалі, Почаївською міською радою 24.05.2017 прийнято Рішення №808 про відмову в поновлені договору оренди землі від 24.05.2007, припинення дії договору оренди землі від 24.05.2007 на підставі п.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», у зв'язку із відсутністю намірів передачі в оренду земельної ділянки на підставі ст.33 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон №161-XIV) та не освоєнням земельної ділянки протягом строку дії додаткової угоди №1 до договору оренди землі від 24.05.2007. Також зобов'язано ПАТ «Українська енергетична група» в двотижневий термін із моменту прийняття даного рішення міською радою звільнити земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди землі від 24.05.2007.

Не погодившись із таким Рішенням відповідача, ПАТ «Українська енергетична група» звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

В силу положень ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Таке положення узгоджується з вимогами ст.16 Закону №161-XIV, згідно з якими укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК України, або за результатами аукціону.

Згідно із ст.33 Закону №161-XIV по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Отже, необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у державній або комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про надання земельної ділянки. За відсутності такого рішення зобов'язати цей орган в судовому порядку укласти такий договір або ж його поновити неможливо, оскільки це суперечить вимогам законодавства - відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач при здійсненні повноважень власника землі є вільним у реалізації права розпоряджатися землею та вільний у виборі суб'єкта щодо надання йому права користування землею в порядку, встановленому законом, а також узгодженні істотних умов договору, які він вважає необхідними. Таким чином, реалізація переважного права на оренду земельної ділянки можлива лише за наявності волевиявлення на те сторін, яке з боку уповноваженого органу оформлюється відповідним рішенням.

Окрім наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч.2 ст.4 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.3 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом), справа адміністративної юрисдикції визначена як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є спір, який випливає зі здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із вказаним позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У справі, що розглядається, відповідач, реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, відповідно до ст.5 ЗК України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими він вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто є рівноправним суб'єктом земельних відносин. У цьому спорі учасники земельних правовідносин не підпорядковані один одному, а отже, суб'єкт владних повноважень - Почаївська міська рада - владних управлінських функцій не здійснює.

Звертаючись до адміністративного суду позивач фактично має намір усунути порушення свого переважного права на оренду земельної ділянки, яке на його думку порушується умовами Рішення №808, а тому його публічно-правова вимога про скасування рішення органу місцевого самоврядування є похідною. При визначенні підсудності справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Позивач подав позов з метою захистити своє право оренди земельної ділянки, яке, на його думку, порушено Рішенням №808.

Вказане рішення органу місцевого самоврядування є індивідуальним актом, яким реалізовується волевиявлення територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, а тому не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто підвідомчі господарським судам, який вирішуючи спір про відновлення прав позивача щодо землекористування, зокрема може дати оцінку законності такого рішення органу місцевого самоврядування, якщо його прийняття сприяло порушенню прав позивача.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21 лютого 2011 року №21-3а11.

Таким чином, правовідносини, що склались між сторонами, є правовідносинами, що пов'язані та витікають з оренди землі, тобто відповідач у спірних правовідносинах не здійснював владних повноважень відносно позивача, оскільки діяв як сторона таких орендних відносин, що своїми діями та Рішенням №808 порушує, як вважає позивач, його право на поновлення договору оренди, а відтак, з огляду на приписи ст. 20 ГПК України, спір є підвідомчим господарським судам.

На підставі аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи колегії суддів приходить до переконання, що у випадку, що розглядається, спір за своєю сутністю не є публічно-правовим, а приватноправовим, оскільки вимоги позивача не підпадають під дію ст.19 КАС України, такий має розглядатися за правилами господарського судочинства, що є наслідком скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

За змістом ч.1 ст.319 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом) суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись: ч.3 ст.243, ст.308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська енергетична група» задовольнити частково.

Постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2017 року скасувати та провадження у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська енергетична група» до Почаївської міської ради, третя особа - ОСОБА_1 про визнання нечинним рішення Почаївської міської ради - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 28 лютого 2018 року.