Справа № 824/909/17-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2018-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/909/17-а

Cуддя Чернівецького окружного адміністративного суду Григораш В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління ДФС у Чернівецькій області (відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному позові фізична особа-підприємець ОСОБА_2 Олександрівна просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області № від 17.11.2017 року, № від 17.11.2017 року, № від 17.11.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами документальної перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, яка проведена працівниками ГУ ДФС у Чернівецькій області складено акт від 27.10.2017 року №128/24-13-13-04/НОМЕР_1. На підставі акта перевірки прийнято спірні рішення № від 17.11.2017 року на суму 394429,58 грн, № НОМЕР_2 від 17.11.2017 року на суму 510,00 грн та № від 17.11.2017 року на суму 170,00 грн. Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню виходячи з наступного.

Для проведення господарської діяльності позивачем отримано грошові кошти від ОСОБА_3, що підтверджено розписками від 01.11.2013 року, від 01.08.2014 року, від 01.02.2015 року та від 15.06.2016 року у яких зазначено суму отриманих коштів та порядок повернення. Такі кошти отримані позивачем як фізичною особою для оформлення надходження вказаних коштів на розрахунковий рахунок позивача, як фізичною особою підприємцем та складено договори про надання поворотної фінансової допомоги, які стали причиною прийняття ГУ ДФС у Чернівецькій області оскаржуваних рішень. Зазначив, що у відповідності п.292.11 Податкового кодексу України до складу доходу, платника єдиного податку не включаються в тому числі суми поворотної фінансової допомоги, отриманої та повернутої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів. Вважає, що до складу доходу відповідного періоду повинен був включити тільки ту суму зворотної фінансової допомоги, яка неповернута ним протягом 12 місяців.

Відповідно до чинного законодавства всі суб'єкти господарювання, які придбали у позивача товари зобов'язані відобразити суму нарахованого доходу та перерахованих коштів у звітності за формою 1ДФ, яка подається до контролюючих органів щокварталу. Тобто ДФС у Чернівецькій області може співставити суму доходів яку відобразив позивач та його контрагенти за результатами відповідного звітного періоду.

Штрафні санкції за неподання звіту та за несвоєчасну реєстрацію книги обліку доходів та витрат являються наслідком того що позивача за результатами перевірки переведено до складу платників податку з іншими умовами оподаткування.

На підставі вищезазначеного, позивач вважає протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду відзив на адміністративний позов в якому зазначив, що за результатами проведеної перевірки позивача, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, складено ОСОБА_4 від 27.10.2017 року № 128/24-13-13-04/НОМЕР_1 висновками якого встановлено порушення, що стали предметом спору.

На підставі вказаного ОСОБА_4 перевірки винесено податкові повідомлення рішення: форми "Р" від 17.11.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "Єдиний податок з фізичних осіб" на суму 394429,58 грн (за податковими зобов'язаннями 315543,66 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями 78885,92 грн; форми "ПС" від 17.11.2017 року №, яким позивачу визначено суму штрафних санкцій в сумі 510,00 грн; форми "ПС" від 17.11.2017 року №, яким позивачу визначено штрафні санкцій в сумі 170,00 грн. Відповідач вважає вказані податкові повідомлення-рішення правомірними, з наступних пістав.

Відповідач вважає, що позивачем, як фізичною особою-підприємцем в перевіреному періоді було порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме було укладено 71 договір з фізичною особою ОСОБА_1 про надання поворотної фінансової допомоги на загальну суму 3869850,97 грн. Представлені для перевірки договори мають тотожній зміст та вигляд, відрізняться лише датою договору, сумою та терміном повернення коштів за договором.

Таким чином, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклавши договори про надання фінансової допомоги з фізичною особою ОСОБА_1 стала кредитором та боржником одночасно, відповідно зобов'язання ОСОБА_1, як фізичної особи-підприємця перед громадянкою ОСОБА_1 фізичною особою відсутні, оскільки "укладання договору про надання поворотної фінансової допомоги" з самим собою не матиме юридичних наслідків, оскільки згідно ст. 606 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Враховуючи вищевикладене, внесені грошові кошти на розрахункові рахунки у банках є безпосереднім доходом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та підлягають оподаткуванню згідно абз. 2 п.292.3 ст. 292 Податкового кодексу України.

Також відповідач зазначає, що перевіркою правильності визначення в податкових декларацій обсягу доходу встановлено: заниження доходу платника єдиного податку за 2014 рік в сумі 589397,35 грн, за 2016 рік в сумі 2210094,87 грн та завищення доходу за 2015 рік в сумі 524820,90 грн.

Перевіркою дотримання граничного обсягу суми доходу за 2016 рік, який дає право платникам єдиного податку здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи, встановлено завищення граничного обсягу доходу, який дає право платникам єдиного податку здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року на 2038616,70 грн, чим порушено вимоги абз. 3) п.291.4 ст.294 Податкового Кодексу України.

Самозайнятою особою ОСОБА_1, перевищено дозволений обсяг доходу в 5000000,0 грн для перебування на 3 групі спрощеної системи оподаткування. Так, фактично отриманий обсяг доходу за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 рік становив 7038616,70 грн, що на 2038616,70 грн вище дозволеного обсягу. Таким чином, на думку відповідача, перевіркою правильності визначення податкових зобов'язань по єдиному податку правомірно встановлено, що самозайнятою особою ОСОБА_1О занижено податкове зобов'язання по єдиному податку період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р. в сумі 315543,66 грн, чим порушено пп. 291.4.3 п. 291.4 ст. 291, п. 292.3 ст. 292, пп. 293.4.1 п. 293.4 ст. 293, пп. 293.8.3 п. 293.8 ст. 293 Податкового Кодексу України.

Також, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що перевіркою дотримання встановленого порядку подання до контролюючих органів податкових декларації про майновий стан та доходи встановлено неподання декларацій про майновий стан та доходи за 2016 рік, чим порушено пп. 49.18.5 п. 49.18 ст.49 та п. 177.5 ст. 177 Податкового Кодексу України.

Крім того, відповідач зазначив, що в порушення п.177.10 ст.177 Податкового Кодексу України, позивач ОСОБА_5 обліку доходів і витрат для загальної системи оподаткування в контролюючому органі не реєструвала, для перевірки не представила.

На підставі вищезазначеного відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а податкові повідомлення-рішення правомірними.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню повністю, з таких підстав.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів - НОМЕР_1, зареєстрована, як фізична особа-підприємець за адресою місцепроживання: 58018, АДРЕСА_1. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач зареєстрована виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 21.11.2008 року, номер державної реєстрації 0022920, код основного виду економічної діяльності 46.73 - оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням (а.с. 6-9).

Відповідно до Свідоцтва №200051416 серії НБ№110883, позивач з 12.06.2012 року зареєстрований як платник податку на додану вартість. В період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року позивач знаходився на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку ІІІ-ої групи).

На підставі наказу про проведення планової перевірки №954 від 15.09.2017 року (а.с.30) та письмового повідомлення №88 від 15.09.2017 року (а.с. 31), наказу про продовження строків проведення документальної перевірки від 12.10.2017 року №1017 (а.с.32) представниками фіскального органу проведено документальну планову перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року.

За результатами проведеної перевірки складено ОСОБА_4 від 27.10.2017 року №128/24-13-13-04/НОМЕР_1 (а.с.12-29), яким зафіксовано, зокрема, наступні порушення:

- пп. 29.1.4.3. п. 29.1.4. ст. 291, п. 292.3. ст. 292, пп. 293.4.1. п. 293.4. ст. 293, пп. 293.8.3 п. 293.8. ст. 293 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року, в результаті чого позивачу донараховано єдиний податок в сумі 315543,66 грн;

- п. 295.3. ст. 295 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року несвоєчасна сплата сум податкового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб за 2015 рік;

- пп. 49.18.5. п. 49.18. ст. 19 та п. 177.5. ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року неподання декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік;

- п. 177.10. ст. 177 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року не зареєстрована та не надана ОСОБА_5 обліку доходів і витрат для загальної системи оподаткування в контролюючому органі за період з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року;

ОСОБА_4 перевірки направлено було направлено на адресу позивача супровідним листом від 30.10.2017 року №1104/ФОП/24-13-13-04 (а.с. 35).

На підставі ОСОБА_4 перевірки від 27.10.2017 року №128/24-13-13-04/НОМЕР_1 відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- форми "Р" від 17.11.2017 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 394429,58 грн, в тому числі: податкове зобов'язання - 315543,66 грн, штрафні санкції - 78885,92 грн (а.с. 37);

- форми "ПС" від 17.11.2017 року №, яким застосовано до позивача штрафні санкції на суму 510,00 грн (а.с. 38);

- форми "ПС" від 17.11.2017 року №, яким застосовано до позивача штрафні санкції за платежем по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170,00 грн (а.с. 39).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суд з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Цей критерій вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує Закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Відповідно до пп. 20.1.4. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України) контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення;

Згідно з п. 77.1., п. 77.4. ст. 77 ПК України, документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

Як свідчать встановлені обставини справи, за результатами проведеної документальної планової перевірки складено ОСОБА_4 від 27.10.2017 року №128/24-13-13-04/НОМЕР_1 на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 17.11.2017 року №, від 17.11.2017 року №, від 17.11.2017 року №.

Дослідивши обставини та підстави прийняття податкового повідомлення-рішення форми "Р" від 17.11.2017 року № судом встановлено наступне.

Оскаржуючи вказане податкове повідомлення-рішення позивач фактично вказував на невідповідність висновків перевірки щодо віднесення сум отриманої фінансової зворотної допомоги до складу доходу фізичної особи - підприємця, в результаті чого, позивачем допущено перевищення у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначеного для платників ІІІ-ої групи єдиного податку.

В період з 13.08.2014 року по 27.12.2016 року, що охоплюється періодом проведеної перевірки, позивачем було укладено 71 договір про надання поворотної фінансової допомоги на загальну суму 3869850,97 грн за умовами яких фізична особа ОСОБА_1 (Позичальник) надає фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (Одержувач) поворотну фінансову допомогу, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зобов'язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах передбачених договорами (а.с. 40-111).

Вважаючи, що такими діями позивачем було порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.11.2017 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 394429,58 грн, в тому числі: податкове зобов'язання 315543,66 грн, штрафні санкції 78885,92 грн.

Судом також досліджено надані представником позивача до матеріалів справи Розписки від 01.08.2014 року на суму 1000000,00 грн, від 01.02.2015 року на суму 3000000,00 грн, від 15.06.2016 року на суму 1250000,00 грн, якими позивач підтверджує отримання ним, як фізичною особою, від ОСОБА_3 вказаних грошових коштів та бере на себе обов'язок їх повернення (а.с. 164-166).

Відповідно до п.п. 14.1.257. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Згідно з п. 292.1. ст. 292 ПК України доходом платника єдиного податку є: 1) для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності; 2) для юридичної особи - будь-який дохід, включаючи дохід представництв, філій, відділень такої юридичної особи, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті.

Відповідно до п. 292.3. ст. 292 ПК України до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

Відповідно до п.п. 3 п. 292.11. ст. 292 ПК України до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються суми фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, отриманої та поверненої протягом 12 календарних місяців з дня її отримання, та суми кредитів.

Відповідно до абз. 8 п.п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Отже, в разі неповернення в зазначений строк коштів отриманих на поворотній основі, така сума вважається отриманим доходом платника єдиного податку і така сума підлягає оподаткуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Отже, уклавши договори про надання фінансової допомоги з фізичною особою ОСОБА_2, позивач набув статусу кредитора та боржника одночасно, у зв'язку з чим, укладені позивачем договори про надання поворотної фінансової допомоги не мають юридичних наслідків.

При цьому суд також враховує, що грошові кошти на загальну суму 3869850,97 грн внесені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на розрахункові рахунки у банках за призначенням "поворотна фінансова допомога" саме згідно договорів про надання поворотної фінансової допомоги з фізичною особою ОСОБА_2, які і представлено до перевірки позивачем. Суд також зауважує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 отримав поворотну фінансову допомогу саме згідно договорів про надання поворотної фінансової допомоги з фізичною особою ОСОБА_2, а не від ОСОБА_3.

Враховуючи вищевикладене, внесені грошові кошти на розрахункові рахунки у банках на загальну суму 3869850,97 грн є безпосереднім доходом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та підлягають оподаткуванню згідно Податкового кодексу України.

Дослідженням правильності визначення в податкових деклараціях обсягу доходу судом встановлено заниження доходу позивача, як платника єдиного податку за 2014 рік в сумі 589397,35 грн, за 2016 рік в сумі 2210094,87 грн та завищення доходу за 2015 рік в сумі 52482090 грн.

Так, судом встановлено, що в 2014 році позивачем допущено заниження доходу платника податку за 2014 рік. Так, в перевіряємий період позивачем задекларовано обсяг отриманого доходу від провадження фінансово-господарської діяльності за 2014 рік в сумі 2267975,64 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації ламінату (далі - товару) в сумі 1905497,99 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 362482,63 грн, а саме:

I кв. 2014року - суму 389434,00 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 276261,65 грн та не повернута фінансова допомога в сумі 113172,35 грн;

II кв. 2014 року - суму 516046,04 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 376214,14 грн. та не повернута фінансова допомога в сумі 139831,90 грн;

ІІІ кв. 2014 року - суму 888982,46 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 783805,08 грн та не повернута фінансова допомога в сумі 105177,38 грн;

IV кв. 2014 року - суму 473518,12 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1905497,99 грн та не повернута фінансова допомога в сумі 4301,00 грн.

При цьому, судом встановлено, що у 2014 році позивачем отримано грошові кошти на розрахункові рахунки в таких розмірах:

- з 01.01.2014 року по 31.03.2014 року в сумі 276261,65 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 276261,65 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 0,00 грн.

- з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року в сумі 376214,14 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 376214,14 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 0,00 грн.

- з 01.07.2014 року по 30.09.2014 року в сумі 1136513,08 грн, в тому числі кошти/отримані від реалізації товару в сумі 783805,08 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 352708,00 грн.

- з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року в сумі 1068384,12 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 469217,12 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 599167,00 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за 2014 рік позивачем задекларовано обсяг отриманого доходу в сумі 2267975,64 грн, при цьому отримано кошти на розрахункові рахунки в сумі 2857372,99 грн, отже розбіжність на яку позивачем було занижено дохід становить 589397,35 грн, чим порушено вимоги ст. 292 ПК України.

Також судом встановлено, що в 2015 році позивачем допущено завищення доходу платника податку за 2015 рік. Так, в перевіряємий період позивачем задекларовано обсяг отриманого доходу від провадження фінансово-господарської діяльності за 2015 рік в сумі 6773287,27 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 5839137,36 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 148329,01 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 785821,90 грн, а саме:

І кв. 2015 року - суму 835915,09 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 749655,58 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 86259,51 грн;

II кв. 2015 року - суму 1294239,96 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1294239,96 грн;

III кв. 2015 року - суму 2079755,65 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1727047,65 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 352708,00 грн;

IV кв. 2015 року - суму 2563377,57 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 2068194,17 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 62069,50 грн та не повернута фінансова допомога в сумі 433113,90 грн.

При цьому, судом встановлено, що у 2015 році позивачем отримано грошові кошти на розрахункові рахунки в таких розмірах:

- з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року в сумі 1096915,09 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 749655,58 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 86259,51 грн та кошти внесені з призначенням як поворотна фінансова допомога" в сумі 261000,00 грн;

- з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року в сумі 1294239,96 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1294239,96 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 0,00 грн;

- з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 1727047,65 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1727047,65 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 0,00 грн;

- з 01.10.2015 року по 31.12.2015 року в сумі 2130263,67 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 2068194,17 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 62069,50 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 0,00 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено та підтверджено матеріалами справи, що за 2015 рік позивачем задекларовано обсяг отриманого доходу в сумі 6773287,27 грн, при цьому отримано кошти на розрахункові рахунки в сумі 6248466,37 грн, отже розбіжність на яку позивачем було завищено дохід становить 524820,90 грн, чим порушено вимоги ст. 292 ПК України.

Також судом встановлено, що в 2016 році позивачем допущено заниження доходу платника податку за 2016 рік. Так, в перевіряємий період позивачем задекларовано обсяг отриманого доходу від провадження фінансово-господарської діяльності за 2016 рік в сумі 4914478,02 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 4322134,16 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 145462,76 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 446881,10 грн, а саме:

I кв. 2016 року - суму 2122889,37 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1846631,64 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 13959,73 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 262298,00 грн;

II кв. 2016 року - суму 2116842,09 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1998494,87 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 99817,22 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 18530,00 грн;

ІІІ кв. 2016 року - суму 508693,46 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 477007,65 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 31685,81 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 0,00 грн;

IV кв. 2016 року - суму 166053,10 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 0,00 грн та неповернута фінансова допомога в сумі 166053,10 грн.

При цьому, судом встановлено, що у 2016 році позивачем отримано грошові кошти на розрахункові рахунки а таких розмірах:

- з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року в сумі 1860591,37 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 1846631,64 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 13959,73 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 0,00 грн;

- з 01.04.2016 року по 30.06.2016 року в сумі 2553352,09 грн, в тому числі кошти отримані вії реалізації товару в сумі 1998494,87 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі сумі 99817,22 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" а сумі 455040,00 грн;

- з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року в сумі 2624673,24 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 477007,65 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 31685,81 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 2115979,78 грн;

- з 01.10.2016 року по 31.12.2016 року в сумі 85956,19 грн, в тому числі кошти отримані від реалізації товару в сумі 0,00 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 85956,19 грн.

Таким чином, перевіркою встановлено, та підтверджено в судовому засідання, що за 2016 рік позивачем задекларовано обсяг отриманого доходу в сумі 4914478,02 грн, при цьому отримано кошти на розрахункові рахунки в сумі 7124572,89 грн, отже розбіжність на яку позивачем було занижено дохід становить 2210094,87 грн, чим порушено вимоги ст. 292 ПК України.

Крім того, судом встановлено, що в перевіряємий період позивачем отримано дохід за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року в сумі 7038616,70 грн, в тому числі дохід отриманий від реалізації товару у сумі 4322134,16 грн, бонуси отримані від іноземних постачальників в сумі 145462,73 грн та кошти внесені з призначенням як "поворотна фінансова допомога" в сумі 2571019,78 грн. Таким чином, загальна суму доходу за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року перевищує дозволений дохід для перебування на ІІІ групі спрощеної системи оподаткування в сумі 5000000,00 грн на 2038616,70 грн (7038616,70 грн - 5000000,00 грн).

Відповідно до пп. 3 п. 293.8. ст. 293 ПК України ставки, встановлені пунктами 293.3 - 293.5 цієї статті, застосовуються з урахуванням таких особливостей: платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, до суми перевищення застосовують ставку єдиного податку у розмірі 15 відсотків, а також зобов'язані у порядку, встановленому цією главою, перейти на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом.

Платники єдиного податку третьої групи (юридичні особи), які перевищили у податковому (звітному) періоді обсяг доходу, визначений для таких платників у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, до суми перевищення застосовують ставку єдиного податку у подвійному розмірі ставок, визначених пунктом 293.3 цієї статті, а також зобов'язані у порядку, встановленому цією главою, перейти на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом.

Заява подається не пізніше 20 числа місяця, наступного за календарним кварталом, у якому допущено перевищення обсягу доходу.

Позивачем в перевіреному періоді не подавались до контролюючого органу за місцем обліку платника податків податкові декларації про отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності: доходу отриманого ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав.

Судом встановлено, що в порушення вимог ст. 293 ПК України, позивачем не застосовано ставку єдиного податку у розмірі 15% до обсягу перевищення доходу, чим занижено єдиний податок за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року в сумі 305792,50 грн (2038616,70*15%).

Всього, за результатами перевірки донараховано єдиного податку 315543,66 грн та згідно п.123.1 ст. 123 ПК України застосовано штрафну санкцію в сумі 78885,92грн (315543,66 грн * 25%).

Згідно п.123.1 ст. 123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, судом встановлено що позивачем занижено податкове зобов'язання по єдиному податку за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року в сумі 315543,66 грн, чим допущено порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування, встановлених пп. 29.1.4.3. п. 29.1.4. ст. 291, п. 292.3. ст. 292, пп. 293.4.1. п. 293.4. ст. 293, пп. 293.8.3 п. 293.8. ст. 293 ПК України, у зв'язку з чим прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 17.11.2017 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання за платежем по єдиному податку з фізичних осіб на загальну суму 394429,58 грн, в тому числі: податкове зобов'язання 315543,66 грн, штрафні санкції 78885,92 грн, є правомірним та відсутні підстави для його скасування.

Крім того, дослідивши обставини та підстави прийняття податкового повідомлення-рішення форми форми "ПС" від 17.11.2017 року № судом встановлено наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами перевірки, що позивачем не було подано контролюючому органу декларацію про майновий стан та доходи за 2016 рік. Позивачем не надано суду доказів подання ним декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік.

Відповідно до п. 177.5. ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Відповідно до пп. 49.18.5. п. 49.18. ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює. календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - підприємців - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Таким чином, позивачем допущено порушення порядок подання декларацій про майновий стан та доходи за 2016 рік встановлений пп. 49.18.5. п. 49.18. ст. 49 та п. 177.5. ст. 177 ПК України, у зв'язку з чим прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 17.11.2017 року №, яким застосовано до позивача штрафні санкції за платежем по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 170,00 грн, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Крім того, дослідивши обставини та підстави прийняття податкового повідомлення-рішення форми форми "ПС" від 17.11.2017 року № судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 177.10. ст. 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов'язані вести ОСОБА_5 обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма ОСОБА_5 обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Для реєстрації ОСОБА_5 обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник ОСОБА_5 у разі обрання способу ведення ОСОБА_5 у паперовому вигляді.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Судом встановлено та підтверджено матеріалами перевірки, що здійснюючи підприємницьку діяльність позивач не вів ОСОБА_5 обліку доходів і витрат, також позивач не звертався до контролюючого органу за місцем обліку для реєстрації ОСОБА_5 обліку доходів і витрат. В процесі судового розгляду позивачем не надано до суду доказів ведення або реєстрації ОСОБА_5 обліку доходів і витрат.

Таким чином, позивачем допущено порушення порядку ведення ОСОБА_5 обліку доходів і витрат встановленого п. 177.10. ст. 177 ПК України, у зв'язку з чим прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 17.11.2017 року №, яким застосовано до позивача штрафні санкції на суму 510,00 грн є правомірним та відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши встановлені обставини у справі та враховуючи наведені сторонами підстави, як для задоволення позовних вимог, так і для відмови у їх задоволення, суд дійшов висновку,

що відповідачем, як субєктом владних повноважень спростовано доводи позивача в частині протиправності оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 17.11.2017 року №, від 17.11.2017 року №, від 17.11.2017 року №, та доведено, що такі рішення прийнято в межах повноважень і у спосіб визначений Законом, а тому позов задоволенню не підлягає.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 241-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя В.О. Григораш