Справа № 818/17/18
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

С У М С Ь К И Й О К Р У Ж Н И Й А Д М І Н І С Т Р А Т И В Н И Й С У Д
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 р. Справа № 818/17/18

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - М.М.Шаповала,

за участю секретаря судового засідання - І.І.Гонтаренко,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/17/18

за позовом ОСОБА_1

до Начальника Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на питання 2, 3, 4 його заяви від 04.07.2017 № 317;

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог, викладених в п. 4 його заяви № 317 від 04.07.2017, а саме: незалучення його до перевірки;

- зобов'язати відповідача надати відповідь на питання 2, 3 заяви № 317 від 04.07.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04 липня 2017 року позивач звернувся до начальника Лебединського ВП Цурікова О.М. із заявою № 317, яка містила чотири питання: перше - підлягало розгляду в межах Кримінально-процесуального кодексу України, оскільки це повідомлення про низку злочинів, а інші три питання заяви № 317 підлягали розгляду відповідачем у відповідності до Закону України "Про звернення громадян". Позивач зазначає, що в порушення Закону України "Про звернення громадян", відповідач не виконав законних вимог позивача (не залучив його до перевірки) та не надав відповіді на питання 2, 3, 4 заяви № 317, не назвав докази і не повідомив обставини, на підставі яких працівники поліції дійшли висновку про відсутність в заяві № 317 ознак кримінального правопорушення, не назвав осіб, які ініціювали та виконали перевірку, не вказав закони, якими вони керувались при проведенні цієї перевірки. Позивач вважає, що відповідач при виконанні своїх службових обов'язків, проігнорував вимоги 2, 3, 4 заяви № 317, чим обмежив право позивача на інформацію та надання обґрунтованої відповіді, передбачені ст. 40 Конституції України, порушив його право взяти участь у перевірці, що передбачено ст. 18 Закону України "Про звернення громадян".

Відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі отримав 10.01.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, у встановлений судом строк відзив на позов суду не надав, жодним чином не проявив свою зацікавленість у справі не дивлячись на те, що розгляд справи призначався двічі і кожного разу Лебединський ВП ГУНП в Сумській області був повідомлений належним чином.

Вислухавши позивача, перевіривши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно приписів ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 7 вказаного Закону звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг визначений статтями 15 та 16 вищевказаного Закону.

Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ч. 1 ст. 15 Закону України "Про звернення громадян").

Частиною 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону, органи державної влади, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

У судовому засіданні встановлено, що 04.07.2017 ОСОБА_1 звернувся до начальника Лебединського ВП Цурікова О.М. із заявою № 317, у якій просив:

"1. Внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення передбачене ст. 383 КК України по факту невиконання Буринською сільською радою та ОСОБА_3 постанови Лебединського районного суду від 28.02.2017.

2. Якщо слідчий Лебединського ВП, або інші працівники поліції складуть рапорт чи висновок про відсутність в моїй заяві ознак кримінального правопорушення, прошу вказати у рапорті чи висновку статтю закону яка дає право працівникам поліції робити такі висновки без проведення слідчих дій в досудовому розслідуванні та назвати докази і повідомити обставини на підставі яких працівники поліції дійшли такого висновку.

3. Якщо до внесення зазначених мною відомостей в ЄРДР буде проведена будь яка перевірка з даного приводу, прошу назвати осіб які ініціювали та виконали цю перевірку, а також вказати закони якими вони керувались при проведенні перевірки.

4. Якщо Лебединський ВП все ж таки буде проводити перевірку, без внесення відомостей до ЄРДР, прошу залучити мене до цієї перевірки" (копія заяви на а.с. 4).

Листом від 14.07.2017 № К-125/9913 начальника Лебединського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_1 було повідомлено, "що по Вашій заяві, щодо невиконання судового рішення Будильського сільського голови, Лебединського району, гр. ОСОБА_3, Лебединським ВП ГУНП в Сумській області проведена перевірка.

Даний факт зареєстровано до ЖЄО № 2812 від 04.07.2017 р.

В зв'язку з відсутністю в даній події достатніх підстав які б вказували на наявність ознак кримінального правопорушення, та неможливістю внесення відповідної інформації до ЄДР перевірку припинено" (лист на а.с. 5).

Аналізуючи вказану відповідь начальника Лебединського ВП ГУНП в Сумській області, суд визнає, що в порушення вимог ст. 19 Закону України "Про звернення громадян", позивачу не надано відповідь щодо всіх порушених у заяві питань, зокрема: не вказано статтю Закону яка дає право слідчому робити висновок про відсутність у заяві ознак кримінального правопорушення без проведення слідчих дій в досудовому розслідуванні; не названі особи, які ініціювали та виконали перевірку, не вказані Закони, якими вони керувались при проведенні перевірки.

Таким чином, заява позивача не розглянута по суті, заявнику не надано повну та обґрунтовану відповідь на поставлені в зверненні питання.

Крім того, позивач виявив у заяві бажання бути присутнім під час проведення перевірки.

Таке право позивача передбачене статтею 18 Закону України "Про звернення громадян", у відповідності до якої громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги.

Проте, відповідач не забезпечив ОСОБА_1 реалізацію цих прав і навів для цього жодних законних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Лебединський ВП ГУНП України в Сумській області як суб'єкт владних повноважень, не довів належними та допустимими доказами факт розгляду заяви позивача у відповідності до вимог діючого законодавства.

Крім того, відповідачем не було подано відзиву на позовну заяву та не зазначено жодних причин його неподання.

Згідно із часиною 4 статті 159 КАС України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно зі ст. 135 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 у своєму клопотанні про компенсацію судових витрат визначає складову - витрати, пов'язані з прибуттям в судові засідання з с. Будилка, Лебединського району, Сумської області до м. Суми і у зворотному напрямку 23.01.2018. Загальний розмір витрат щодо вартості проїзду згідно розрахунків позивача станом на 27.02.2018 становить 80,73 грн. (38,73 + 42грн.).

Добові витрати становлять 120 грн. (із розрахунку 60 грн за день, всього 2 дні).

Компенсацію за відрив від звичайних занять 23 січня і 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 просить стягнути в загальному розмірі 292 грн.

Так, на підтвердження судових витрат, що пов'язані із прибуттям до суду, позивач надав проїзні документи: квиток "№ 6019291 П" за маршрутом "Боровенька - Суми" від 23.01.2018 вартістю 38,73 грн., квиток "№ 488007 П" за маршрутом "Будилка - Суми" від 23.01.2018 вартістю 42 грн., які підтверджують факт понесення витрат позивача на прибуття до суду 23.01.2018 (а.с. 17).

Тому, витрати позивачу на переїзд підлягають відшкодуванню в сумі 80,73 грн.

Суд визнає, що позивачу слідує компенсувати добові за кожен день прибуття до суду, всього два дні, виходячи із заявленого позивачем розрахунку: 60 грн за кожний день, всього 120 грн.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, від 06.07.2005, № 2747-IV, в редакції з 15.12.2017, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Клопотання ОСОБА_1 про компенсацію за відрив від звичайних занять за 23.01.2018 та 27.02.2018 у загальному розмірі 292 грн. задоволенню не підлягає, оскільки така компенсація не передбачена КАС України, а крім того, позивач офіційно працевлаштований і на дні судових засідань за згодою роботодавця не працював, тому слідувало б компенсувати за ці дні втрату заробітку, однак ОСОБА_1 не надав розміру своєї заробітної плати для вирахування такої компенсації. У зв'язку з чим, компенсація за відрив від звичайних занять відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Начальника Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність начальника Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області щодо ненаданні відповіді ОСОБА_1 на пункти 2, 3 і 4 його заяви № 317 від 04 липня 2017 року.

Зобов'язати начальника Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області розглянути заяву № 317 від 04 липня 2017 року ОСОБА_1 та надати йому відповідь на питання 2 і 3 цієї заяви відповідно до вимог діючого законодавства.

Стягнути з Лебединського ВП ГУНП України в Сумській області (42200, вул. Т. Шевченка, м. Лебедин Сумської області) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) в рахунок відшкодування судових витрат 200,73 грн (двісті грн 73 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 02.03.2018

Суддя М.М. Шаповал