Справа № 805/257/18-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 р. Справа№805/257/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Лазарєва В.В.,

за участю: секретаря судового засідання Аржанова А.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_2

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Словянськ адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» до Головного управління ДФС у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач без будь-яких законних підстав відмовив ТОВ «Фірма «Колбіко» у списанні безнадійного податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб, з податку на нерухоме майно, з земельного податку та заборгованості з єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним до відповідача 07 листопада 2017 року була направлена заява № 45/02-1 про визнання податкового боргу з орендної плати з юридичних осіб, з податку на нерухоме майно, з земельного податку та заборгованості з єдиного внеску, що виник внаслідок форс-мажорних обставин, що підтверджено сертифікатом Донецької Торгово-промислової палати № 2898/1/12-12/03 від 30 грудня 2014 року. Однак, відповідач листом від 05 грудня 2017 року № 33988/10/05-99-17-01-06 відмовив у задоволені заяви, із посиланням на підпункт 38.1 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України у відповідності до якого на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходження яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 01 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження із зазначених територій на іншу територію України зупиняється застосування норм статей 59, 60, 87-101 Податкового кодексу України. Окрім того, зазначено, що пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», втратив чинність.

Позивач, посилаючись на приписи Законів України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та норми Податкового кодексу України вважає таку бездіяльність протиправною та просить суд зобовязати відповідача списати безнадійну податкову заборгованість: 1) з податку на нерухоме майно у розмірі 632,57 грн., що обліковується у Костянтинівській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області; 2) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 3232,26 грн., що обліковується у Костянтинівській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області; 3) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 10145,19 грн., що обліковується у Маріупольській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (північне відділення); 4) з податку на нерухоме майно у розмірі 462,45 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Центрально міський район м. Макіївка); 5) з земельного податку у розмірі 660,42 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Центрально міський район м. Макіївка); 6) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 3051,46 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Червоногвардійський район м. Макіївка); 7) з земельного податку у розмірі 483,91 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Кіровський район м. Макіївка); 8) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 75497,92 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Совєтський район м. Макіївка); 9) з земельного податку у розмірі 13275,83 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Совєтський район м. Макіївка); 10) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 2979,59 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Гірницький район м. Макіївка) та зі сплати єдиного внеску у розмірі 2 309 145,83 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.01.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

12 лютого 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові та просив його задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи заперечував проти задоволення позову. Надав відзив на позовну заяву в якому послався на підпункт 38.1 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України. Окрім того, зазначив, що у відповідності до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо списання безнадійної заборгованості є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Враховуючи наведене представник відповідача вважає, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги та заперечення, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, суд встановив наступне.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом: 24658276, місцезнаходження юридичної особи: станом на 07.11.2017 рік є вулиця Лебедєва, будинок 78, місто Макіївка, Донецька область, 86116. Перебуває на обліку в ОСОБА_3 ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області (Совєтський район м. Макіївка), про що свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.10-12).

Згідно інтегрованої картки платника податків - ТОВ «Фірма «Колбіко» в підприємства наявний податковий борг, а саме: : 1) з податку на нерухоме майно за період з жовтня 2014 по вересень 2016 року у розмірі 632,57 грн., що обліковується у Костянтинівській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області; 2) з орендної плати з юридичних осіб за період з червня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 3232,26 грн., що обліковується у Костянтинівській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області; 3) з орендної плати з юридичних осіб за період з червня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 10145,19 грн., що обліковується у Маріупольській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (північне відділення); 4) з податку на нерухоме майно з жовтня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 462,45 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Центрально міський район м. Макіївка); 5) з земельного податку за період з червня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 660,42 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Центрально міський район м. Макіївка); 6) з орендної плати з юридичних осіб з липня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 3051,46 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Червоногвардійський район м. Макіївка); 7) з земельного податку з липня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 483,91 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Кіровський район м. Макіївка); 8) з орендної плати з юридичних осіб за період з червня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 75497,92 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Совєтський район м. Макіївка); 9) з земельного податку за період з червня 2014 року по січень 2015 рік у розмірі 13275,83 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Совєтський район м. Макіївка); 10) з орендної плати з юридичних осіб за період з липня 2014 року по січень 2015 року у розмірі 2979,59 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Гірницький район м. Макіївка). Заборгованість зі сплати єдиного внеску за період з травня 2014 року по липень 2015 року у розмірі 2 309 145,83 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області. Вищевказані обставини не є спірними та визнаються сторонами.

07 листопада 2017 року ТОВ «Фірма «Колбіко» звернулося до Головного управління ДФС у Донецькій області з заявою №45/02-1 щодо визнання безнадійною та списання вищевказаною заборгованості, що виник внаслідок форс-мажорних обставин та посилався на приписи Законів України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та норми Податкового кодексу України.

Головне управління ДФС у Донецькій області листом від 05 грудня 2017 року № 33988/10/05-99-17-01-06 відмовив позивачу у задоволені заяви, із посиланням на підпункт 38.1 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України у відповідності до якого на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходження яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 01 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження із зазначених територій на іншу територію України зупиняється застосування норм статей 59, 60, 87-101 Податкового кодексу України. Окрім того, зазначено, що пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», втратив чинність.

Позивач оскаржує вищевказану відмову відповідача, як таку, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі - Закон № 1669-VII) та Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464).

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною ОСОБА_4 України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII, яким, крім іншого, внесені зміни до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та доповнено його розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» п. 9-3 (у наступному пункт 9-4), який передбачає, що платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.72. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України ).

Згідно зі статтею 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Відповідно до статті 207 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 101.1 статті 101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Підпунктом 101.2.4 пункту 101.2 статті 101 Податкового кодексу України встановлено, що під терміном "безнадійний" розуміється, в тому числі, податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

За приписами пункту 101.5 статті 101 Податкового кодексу України 101.5. контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу Податкового кодексу України розроблено Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №577.

Згідно до пункту 2.1 цього Порядку під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти, зокрема, податковий борг платника податків, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). Такий факт непереборної сили підтверджується Торгово-промисловою палатою України - про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України.

Суд зазначає, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VІІ.

Абзацом 1 статті 2 зазначеного Закону визначається, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_4 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Підпунктом 23 пункту 2 цього розпорядження місто Словянськ віднесено до переліку населених пунктів, на території яких проводилася АТО. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053. Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час.

2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 08 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України Урядовий портал. Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року №1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України» від 30 жовтня 2014 року №1053.

Вищевказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Так, згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить місто Донецьк, місто Харцизьк, місто Маріуполь, місто Макіївка та місто Красноармійськ (ОСОБА_3) - де знаходяться обєкти оподаткування, зареєстроване місцезнаходження позивача та органа доходів і зборів на обліку якого перебуває позивача.

Відповідно до частин 1-3 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669-VІІ, вбачається, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Дія цього Закону поширювалась на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Згідно із статтею 14-1 цього Закону, Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, настання для позивача форс-мажорних обставин з 14 квітня 2014 року підтверджено сертифікатом Донецької Торгово-промислової палати України № 2898/1/12-12/03 від 30 грудня 2014 року.

Суд також зазначає, що Торгово-промислова палата України наділена правом лише засвідчувати форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видавати сертифікати про такі обставини з зазначенням дати виникнення форс-мажору, тоді як права визначення є податковий борг суб'єкта господарювання безнадійним чи ні, вона не має. Такий висновок повинен надати саме відповідач, розглянувши заяву про списання податкового боргу.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач дотримався вимог діючого законодавства та надав достатньо доказів, що підтверджують обставини непереборної сили, які призвели до виникнення безнадійного податкового боргу, а тому є підстави для його списання.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на підпункт 38.1 пункту 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України, оскільки відповідна перереєстрація місцезнаходження позивача відбувалась на іншу територію України (Голосіївський район м. Києва) та фактично мала місце за станом на березень 2017 року, про що свідчить наказ Міністерства юстиції України від 08.09.2016 року № 2661/5 та лист Головного управління ДФС у м. Києві від 02.03.2017 року № 2894/14/26-50-0801-11 у відповідності до якого станом на 02.03.2017 рік вживалися заходи щодо зміни основного місто обліку ТОВ «Фірма «Колбіко» (а.с. 39, 40-41).

Суд не бере до уваги заперечення відповідача стосовно втрати чинності вищевказаної норми в Законі України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки у спеціальному законодавстві Законі України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» дана норма є діючою.

Щодо посилання відповідача на дискреційні функції фіскального органу, суд зазначає наступне.

Реалізація суб'єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб'єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов'язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Відповідно до Рекомендацій ОСОБА_4 Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих ОСОБА_4 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи здійсненні дії, допущена бездіяльність або прийнято рішення суб'єктом владних повноважень у межах законної дискреції.

З системного аналізу положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов'язувати суб'єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: "Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань, становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п.1 ст.6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п.1 ст.6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п.45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п.25, ECHR 2002-II)".

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, суд вважає їх необґрунтованими, оскільки в даному випадку відповідач вчинив дії, якими відмовив позивачу у задоволені його заяви.

Більш того, повним та ефективним захистом порушених прав та інтересів позивача є саме зобовязання відповідача прийняти відповідне рішення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління ДФС у Донецькій області прийняти рішення щодо списання безнадійного податкового боргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко»:

1) з податку на нерухоме майно у розмірі 632,57 грн., що обліковується у Костянтинівській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області;

2) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 3232,26 грн., що обліковується у Костянтинівській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області;

3) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 10145,19 грн., що обліковується у Маріупольській ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (північне відділення);

4) з податку на нерухоме майно у розмірі 462,45 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Центрально міський район м. Макіївка);

5) з земельного податку у розмірі 660,42 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Центрально міський район м. Макіївка);

6) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 3051,46 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Червоногвардійський район м. Макіївка);

7) з земельного податку у розмірі 483,91 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Кіровський район м. Макіївка);

8) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 75497,92 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Совєтський район м. Макіївка);

9) з земельного податку у розмірі 13275,83 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Совєтський район м. Макіївка);

10) з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 2979,59 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області (Гірницький район м. Макіївка).

Зобовязати Головне управління Державної фіскальної служби у Донецькій області прийняти рішення щодо списання безнадійного боргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» зі сплати єдиного внеску у розмірі 2 309 145,83 грн., що обліковується у ОСОБА_3 ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (місцезнаходження: вулиця 130-й Таганрозької дивізії, будинок 114, місто Маріуполь, Донецька область, 87526, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Колбіко» (місцезнаходження: вул. Лебедєва, буд. 78, м. Макіївка, Донецька область, 86116, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини 20 лютого 2018 року.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лазарєв В.В.