Справа № 642/4938/17
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Скляренко С.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 р. Справа № 642/4938/17
Харківський апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача: Ральченка І.М.,

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2017, по справі № 642/4938/17

за позовом ОСОБА_2

до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 31.07.2017 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити призначення та виплату пенсії за віком, починаючи з 05.10.2016 року; стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 31.07.2017 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_2

Зобов'язано Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити призначення та виплату пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 05 жовтня 2016 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 640 грн.

Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати оскаржувану постанову, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті постанови норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим дійшов помилкових висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв'язку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_2 з 10.11.1998 р. постійно проживав у Федеративній Республіці Німеччині, що підтверджується копією закордонного паспорту №АК074068, з відміткою про поставлення на консульський облік Генеральним консульством України в Мюнхені.

05.10.2016 р. ОСОБА_2 звернувся із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова про призначення пенсії за віком.

Відповідно до протоколу № 143 від 13.10.2016 р. Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відмову у призначенні пенсії позивач оскаржив у судовому порядку.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2017 р. протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова щодо відмови в призначенні пенсії за віком, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова здійснити призначення та виплату пенсії за віком, починаючи з 05.10.2016 року.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2017 р. постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 05.05.2017 р. скасовано частково, прийнято нову, якою зобов'язано Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05.10.2016 року щодо призначення і виплати пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 05.10.2016 року.

Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова у виконання вимог постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2017 р. повторно прийняло рішення від 31.07.2017 р. про відмову в призначенні ОСОБА_2 пенсії за віком з огляду на відсутність між Україною та Федеративною Республікою Німеччини укладеної угоди з питань пенсійного забезпечення.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач набув право на пенсійне забезпечення згідно з положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, незалежно від постійного місця проживання на теперішній час.

Колегія суддів погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

В силу ст. 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Слід вказати, що міжнародних договорів між Україною та Федеративною Республікою Німеччини стосовно призначення та виплати пенсії не укладалося.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, починаючи з 07.10.2009 р. порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009.

Таким чином, виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Також слід вказати, що як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

Пунктом 54 вказаного рішення визначено, що наведених вище міркувань Європейського суду з прав людини достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із твердженням суду першої інстанції, що ОСОБА_2, проживаючи у Федеративній Республіці Німеччині, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Отже, у ході судового розгляду не знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова стосовно відсутності міжнародних договорів між Україною та Федеративною Республікою Німеччини щодо призначення та виплати пенсії як підстави для відмови у призначенні та виплаті пенсії позивачу.

У урахуванням ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" відповідно до якої пенсія призначається з дня звернення за пенсією, колегія суддів підтримує висновки суду першої інстанції щодо призначення та виплати пенсії ОСОБА_2, починаючи з 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши постанову суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 250, 311 , 315, 316 , 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 27.11.2017 по справі № 642/4938/17 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов