Справа № 826/4509/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 лютого 2018 року 16:45 № 826/4509/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., при секретарі Шевченко М.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради

третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправними та скасування рішення

ОСОБА_1 (надалі по тексту - ОСОБА_1 та/або позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 28.07.2016 № 966/966 про виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує охоронювані Законом інтереси ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконність рішення про передачу земельної ділянки третій особі і одночасно вказує, що даним рішенням порушено охоронюваний інтерес позивача. Також вказує, що спір ведеться з приводу присвоєння лишкам земельної ділянки поштової адреси - АДРЕСА_1, а оскільки оскаржуване рішення про перейменування лишків земельної ділянки не приймалося, то оскаржується рішення Київської міської ради від 28.07.2016 № 966/966 про виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів викладених в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи проти позову заперечував, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Рішенням Київської міської ради від 28 липня 2016 року № 966/966, відповідно до статей 9, 81, 83, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи наявність детального плану території мікрорайону Жуляни у Солом'янському районі м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14.06.2007 № 796/1457, та розглянувши проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Київська міська рада вирішила, зокрема :

1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 (категорія земель - землі житлової та громадської забудови, справа А-9812).

2. Передати громадянці ОСОБА_2, за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_2 із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва.

Як зазначає представник позивача, за такою ж адресою знаходиться житловий будинок із земельною ділянкою, яка належала ОСОБА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і після її смерті її дочка ОСОБА_1 прийняла спадщину.

Обґрунтовуючи наявність порушеного права, представник позивача зазначає, що спір ведеться з приводу присвоєння лишкам земельної ділянки, за рахунок яких сформована земельна ділянка третьої особи, поштової адреси - АДРЕСА_1, а, оскільки рішення про перейменування земельної ділянки не приймалося, то оскаржується рішення Київської міської ради від 28 липня 2016 року за № 966/966 про виділення земельної ділянки у власність ОСОБА_2.

Представник позивача зазначає, що підтвердженням віжсутності рішення про перейменування лишків земельної ділянки, зокрема, є лист Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.11.2007, в якому Солом'янська районна у місті Києві державна адміністрація запропонувала Головному управлінню земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації присвоїти земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 нову поштову адресу - АДРЕСА_1.

На переконання позивача, Київська міська рада мала відмовити у наданні третій особі земельної ділянки з посиланням на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Закону, Генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації.

За таких обставин позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з письмових пояснень представника позивача, спір ведеться виключно в рамках присвоєння земельній ділянці третьої особи поштової адреси - АДРЕСА_1.

Однак, оскаржуваним рішенням Київської міської ради поштова адреса земельній ділянці не присвоювалось.

Крім того, позивачем до матеріалів справи не надано жодного підтверджуючого документа про право на користування суміжною або будь якою земельною ділянкою (у тому числі і через право власності на будинок). В матеріалах справи також відсутні докази з яких можливо встановити порушене право позивача. А саме: місця розташування, наявності земельної ділянки біля будинку, кадастрового номера земельної ділянки, юридичного підтвердження присвоєння адреси будинку позивача. Не зважаючи на надані судом додаткові строки, докази до справи не долучені.

Поряд з цим, як слідує з матеріалів проекту землеустрою щодо передачі у приватну власність земельної ділянки третій особі, земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) межує :

Від А до Б землі загального користування АДРЕСА_1

Від Б до В ОСОБА_4, ОСОБА_5 (кадастровий номер НОМЕР_2);

Від В до А міські землі, не надані у власність чи користування.

Таким чином земельна ділянка НОМЕР_1 не межує з житловим будинком, про який позивач зазначає у позові.

Захисту в судовому порядку підлягає порушене право або законний інтерес. При цьому, обґрунтування наявності такого права або інтересу, що підлягає судовому захисту, покладається на позивача.

В даному випадку своє порушене право позивач обґрунтовує тим, що земельній ділянці, яка передана у власність третій особі, присвоєна поштова адреса - АДРЕСА_1, в той час, як за переконанням позивача, земельна ділянка за адресою : АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1

В той же час, з публічного кадастру (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) видно, що ймовірний будинок з прилеглою земельною ділянкою позивача (оскільки матеріали справи не містять кадастрового номеру земельної ділянки позивача) знаходиться в іншому місці відносно земельної ділянки, що надана у власність третій особі.

Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що за порушення земельного законодавства (самовільне зайняття земельних ділянок) громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України саме власник або законний користувач є особою права якої підлягають захисту в разі самовільного зайняття земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається відсутність у позивача будь-яких майнових прав на спірну земельну ділянку (кад. номер НОМЕР_1), вказана земельна ділянка передана у власність третій особі.

В контексті наведеного, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАСУ).

За змістом п.1 ч.1 ст.19 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до положень п.п. 1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Одночасно, ст. 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Таким чином, суд акцентує увагу, що за змістом наведеної норми Конституції України та КАС України, судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб'єктивне право особи та її юридичний обов'язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб'єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб'єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб'єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов'язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов'язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тож, якщо особа вважає, що її суб'єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов'язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб'єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Натомість, в адміністративному позові позивач не надає жодних пояснень, в чому полягає його порушене право. Як наслідок, позивачем не наведено, а судом не встановлено, порушеного права позивача.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з підстав відсутності порушеного права позивача у правовідносинах, що виникли.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій