Справа № 826/8169/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8169/17 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В., суддів: Аблов Є.В., Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Федотова І.В.,

при секретарі: Нікітіній А.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Михайлова С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Міністерства юстиції України в особі Департаменту Державної виконавчої служби про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 06.06.2017 ВП№51936875, а виконавче провадження відновити.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав і просив її задовольнити, в свою чергу, представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 №800/383/15 за позовом ОСОБА_5 визнано протиправною бездіяльність Вищої ради юстиції України щодо нерозгляду у встановлений законом строк його заяви про звільнення з посади судді у відставку та зобов'язано Вищу раду юстиції України невідкладно розглянути заяву ОСОБА_5 про звільнення з посади судді у відставку в порядку частини третьої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Верховного Суду України відмовлено у задоволенні заяви Вищої ради юстиції про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 №800/383/15.

Вищим адміністративним судом України за вказаним судовим рішенням 03.06.2016 видано виконавчий лист №8, на виконання якого постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 12.08.2016 відкрито виконавче провадження №51936875.

Листом від 25.08.2016 №9313/0/9-16 Вища рада юстиції повідомила Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про виконання в повному обсязі вимог рішення Вищого адміністративного суду України від 16 листопада 2015 року, внаслідок чого, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06.06.2017 ВП №51936875 закінчено виконавче провадження з тих підстав, що Вищою радою юстиції у встановленому законом порядку розглянуто заяву ОСОБА_5 про звільнення його у відставку та за наслідками такого розгляду прийнято рішення від 25.12.2015 №1236/0/15-15 про зупинення розгляду заяви судді Мирошниченка Станіслава Володимировича про звільнення з посади судді Вищого господарського суду України у відставку. Крім того, постановою Верховної Ради України від 29.09.2016 позивача звільнено з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з порушенням присяги.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: зокрема, 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 18 Закону №1404 визначено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Відповідно до п.9 ч. 1, 3 ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У випадках, передбачених пунктами 1 - 3, 5 - 7, 9 - 12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як наголошувалось вище, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження № 51936875 з виконання виконавчого листа від 03.06.2016, виданого Вищим адміністративним судом України, про зобов'язання Вищу раду юстиції України невідкладно розглянути заяву ОСОБА_5 про звільнення з посади судді у відставку в порядку частини третьої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою державного виконавця від 12.08.2016 виконавче провадження відкрито, зобов'язано боржника самостійно виконати рішення суду в 7-денний термін.

В подальшому на адресу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від боржника надійшов лист від 25.08.2016 № 9313/0/9-16, яким повідомлено державного виконавця про повне виконання рішення суду з наступних обставин.

Так, 24 грудня 2015 року Вища рада юстиції прийняла рішення № 1202/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення судді ОСОБА_5. з посади судді Вищого господарського суду України за порушення присяги».

Пунктом 53 Регламенту Вищої ради юстиції визначено, що у разі, якщо на момент розгляду питання про звільнення судді Вищою радою юстиції внесене подання про звільнення судді з інших підстав, розгляд питання по суті зупиняється до прийняття рішення за внесеним поданням. До повноважень Вищої ради юстиції належить внесення подань про призначення суддів на посади або про звільнення їх з посад. Разом з тим, колегіальний орган Вища рада юстиції не може одночасно прийняти два рішення: про звільнення судді за порушення присяги та про звільнення судді у відставку, оскільки вказане буде суперечити нормам чинного законодавства України.

25 грудня 2015 року Вища рада юстиції, керуючись пунктом 53 Регламенту Вищої ради юстиції, прийняла рішення «Про зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_5. про звільнення з посади судді Вищого господарського суду України у відставку».

Вказане рішення було оскаржене ОСОБА_5 до Вищого адміністративного суду України (справа № П/800/78/16). Постановою суду від 15.03.2016 адміністративний позов було задоволено, внаслідок чого, визнано незаконним та скасовано рішення Вищої ради юстиції від 25 грудня 2015 року № 1236/0/15-15 «Про зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_5. про звільнення з посади судді Вищого господарського суду України у відставку».

Проте, постановою Верховного Суду України від 05.06.2016 року за заявою Вищої ради юстиції постанову Вищого адміністративного суду України від 15.03.2016 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 до Вищої ради юстиції про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради юстиції від 25 грудня 2015 року №1236/0/15-15 «Про зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_5. про звільнення з посади судді Вищого господарського суду України у відставку» відмовлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що фактично заява ОСОБА_5 про звільнення його у відставку була розглянута відповідачем у встановленому законом порядку до відкриття виконавчого провадження.

За наслідками такого розгляду, керуючись положеннями п. 53 Регламенту Вищої ради юстиції, було прийнято рішення від 25 грудня № 1236/0/15-15 «Про зупинення розгляду заяви судді ОСОБА_5. про звільнення з посади судді Вищого господарського суду України у відставку».

Вказане рішення Вищої ради юстиції є законним, прийняте з дотриманням норм чинного законодавства України,що підтверджується постановою Верховного Суду України від 05 липня 2016 року.

В подальшому, постановою Верховної Ради України від 29.09.2016 позивача звільнено з посади судді Вищого господарського суду у зв'язку порушенням присяги.

На державного виконавця покладено обов'язок забезпечити виконання рішення у відповідності до змісту виконавчого листа, визначеного судом. Так, виконавчий лист від 03.06.2016 містив зобов'язання щодо розгляду заяви стягувача, що і було зроблено боржником відповідно до Регламенту, тим самим виконано рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у державного виконавця були всі законні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з»ясуванні обставин, що мають значення для справи, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 287, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 29 листопада 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову ОСОБА_5 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Федотов І.В.

Вівдиченко Т.Р.