Справа № 826/10758/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2018 року № 826/10758/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію

ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіної Марини Анатоліївни

до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві

про визнання протиправними дії та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом звернулась уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіна Марина Анатоліївна (надалі - позивач) з позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі - Дніпровське ВДВС, Відділ, відповідач) в якому просила: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 02.08.2017р. в межах виконавчого провадження № 54182315; 2) визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 02.08.2017р. в межах виконавчого провадження № 54182315 в сумі 12 800,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувану постанову, а тому остання підлягає скасуванню в судовому порядку.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись в письмових запереченнях на те, що всі дії вчинені державним виконавцем відповідно та в порядку чинного законодавства, а тому, оскаржувана постанова не підлягає скасуванню.

В судовому засіданні 09.09.2017р. представник позивача не заперечував проти переходу у письмове провадження.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція Кодексу чинної на момент виходу в письмове провадження), ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22 червня 2017 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського ВДВС Терещук Т.І. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 54182315 по примусовому виконанню виконавчого листа № 826/20410/15 виданого Окружним адміністративним судом м.Києва від 12.06.2017р. про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») Славкіної Марини Анатоліївни (ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_1; місто АДРЕСА_1) акцептувати (визнати) кредиторські вимоги ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) на суму 53 361,34 грн., внести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») шляхом включення акцептованих вимог ОСОБА_4 на суму 53 361,34 грн. (п'ятдесят три тисячі триста шістдесят одна грн. 34 копійки) як таких, що підлягають задоволенню у другу чергу та подати зміни, внесені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») на затвердження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Оскільки станом на 02.08.2017р. до Відділу жодного документального підтвердження про виконання рішення суду не надійшло, державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору.

Незгода позивача із постановою про стягнення виконавчого збору від 02.08.2017р. ВП № 54182315 зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Крім того, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч.2 ст.42 даного Закону).

Частиною 3 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень №512/5 від 02.04.2012 року, із змінами та доповненнями, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.5 ч.1 ст.3 Закону), тобто постанова про стягнення витрат виконавчого провадження є виконавчим документом.

Ч.1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Як вбачається з копій матеріалів виконавчого провадження, постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2017р. було отримано стягувачем-Купенком М.С. для направлення Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіна Марина Анатоліївна лише 12.07.2017р., яку позивачка і отримала 18.07.2017р. та у зв'язку із незгодою оскаржила в судовому порядку.

При цьому сторонами не заперечується той факт, що відповідно до інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження за № 54182315 вперше державним виконавцем була внесена в систему 30.06.2017р., а 10.07.2017р. вже була скасованою та повторно внесена до автоматизованої системи лише 24.07.2017р.

Проте, суд зазначає, що хоча державним виконавцем і було порушено прядок направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, проте така підставА не може лягти в основу скасування постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки несвоєчасність отримання постанови про відкриття виконавчого провадження не впливає на обов'язковість виконання рішення суду про яке позивачу було відомо.

Оскільки станом на 02.08.2017р. до Відділу жодного документального підтвердження про виконання рішення суду не надійшло, державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу на суму 5100,00 та постанову про стягнення виконавчого збору на суму 12 800,00 грн.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України; за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст.27).

Разом з тим, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства розроблено Інструкцію з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5.

Так, згідно п.1,2,7 розділу 9 зазначеної Інструкції №512/5 виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону. У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону. При виконанні рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, у разі якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках, виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основну винагороду приватного виконавця та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати виконавчого провадження, основна винагорода приватного виконавця та штрафи не стягнуто, виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно.

22.06.2017р. на адресу Відділу від позивача, на підставі ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», надійшла заява про відкладення проведення виконавчих дій у зв'язку з тим, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015р. № 188 розпочато ліквідаційну процедуру банку, що у свою чергу у відповідності до ч.7 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку ліквідації банку втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешт) будь-яким майном (коштами) банку, також під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань, в тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) (ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

При цьому, як вбачається з наявних матеріалів у справі, ніякого реагування державного виконавця щодо цієї заяви не було.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, в якості боржника у виконавчому провадженні №54182315 виступає уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна.

Так, приписами п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Разом з тим, боржником у розглядуваному виконавчому провадженні є саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіна Марина Анатоліївна, а не безпосередньо банк, ліцензія якого відкликана, а тому застосування у спірних правовідносинах положень п.3-1 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та закінчення виконавчого провадження не відповідає конституційному принципу обов'язковості судового рішення, оскільки спори щодо включення осіб до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виникають лише після ведення тимчасової адміністрації та/або ліквідації банку, запровадження яких і забезпечення подальшої діяльності банку покладено на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважених осіб.

Також суд звертає увагу на те, що обставини, які були викладені позивачем у заяві про відкладення проведення виконавчих дій, відбулись в період 2015- 2016 років, при цьому заява подана лише 28.08.2017р. вх.23774, відповідно до відмітки вхідної кореспонденції Дніпровського ВДВС.

У той же час, як вбачається зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2017р. виконавче провадження №54182315 закінчено у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення, у відповідності до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47, п. 2 і 8 ч.1 ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору (ч.6 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.5 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні за змістом положення також викладені в Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (надалі - Інструкція №512/5), згідно з пунктом 3.7.4 якої, у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

У разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 цього розділу (пункт 3.13.2 Інструкції №512/5).

Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, державний виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно (пункт 8.8 Інструкції №512/5).

З аналізу викладених положень вбачається, що після завершення виконавчого провадження, зокрема з підстави фактичного виконання судового рішення, та одночасної несплати боржником виконавчого збору, витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, а також штрафу у державного виконавця наявне право на виділення вказаних постанов в окреме виконавче провадження з метою стягнення останніх.

При цьому, суд звертає увагу, що з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, копії яких наявні у матеріалах справи, не вбачається факту сплати позивачем (боржником у виконавчому провадженні) виконавчого збору, витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій, та штрафу.

Відтак, зазначаючи у постанові про закінчення виконавчого провадження від 07.09.2017р. винесення в окреме провадження постанов про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, відповідач діяв у межах та на підставі наявних у нього повноважень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про правомірність дій, які вчиняв державний виконавець при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору від 02.08.2017р. ВП № 54182315, а, отже, така постанова є чинною та підлягає виконанню позивачем.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5- 11, 19, 72- 77, 90, 241- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м.Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкіної Марини Анатоліївни відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя І.В. Смолій