Справа № 584/318/17
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 р. м. ХарківСправа № 584/318/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Сіренко О.І.

суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Буринського районного суду Сумської області від 17.11.2017, суддя Воронков Д.В., вул. Першотравнева, 16, м. Буринь, Буринський, Сумська область, 41700 по справі № 584/318/17

за позовом ОСОБА_1

до Житомирської митниці ДФС України першого заступника ОСОБА_2

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2017 року позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати постанову першого заступника начальника Житомирської митниці ДФС ОСОБА_2 у справі про порушення митних правил № 0920/101000014/2016 від 14.02.2017 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за скоєння правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, а саме, перевищення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку доставки транспортного засобу марки FORD MONDEO, реєстраційний номер LTEJM 781, до митного органу призначення, чим перевищив встановлений Митним Кодексом України строк більше ніж 10 діб. Вважає постанову незаконною, оскільки відповідачем при прийнятті постанови не було враховано того факту, що останній з обєктивних причин не міг вивезти транспортний засіб в десятиденний строк , оскільки автомобіль знаходився в ремонті.

17 листопада 2017 року постановою Буринського районного суду Сумської області відмовлено у задоволенні вищезазначеного позову.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та прийняти нове судове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до цих правовідносин приписи ч. 1 ст. 460 Митного кодексу України щодо наявності підстав для звільнення від відповідальності через обставини непереборної сили, оскільки перебування транспортного засобу марки FORD MONDEO, реєстраційний номер LTEJM 781 з перевищенням строку, встановленого Митним Кодексом України - більше ніж 10 діб пов»язане з ремонтом вказаного транспортного засобу. Про вказаний факт позивач 19.09.2016 р. повідомив Житомирську митницю ДФС , проте в заяві була невірно зазначена адреса станції технічного обслуговування, в якій здійснювався ремонт. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не надано належної оцінки доводам позивача про те, що останнім неодноразово надавалися докази, які підтверджують факт знаходження автомобіля на ремонті. Крім того, суд не дав належної оцінки доводам позивача про порушення відповідачем строку накладення адміністративно стягнення за порушення митних правил.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Згідно частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі частини 4 статті 229 цього ж Кодексу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв'язку із неявкою сторін.

Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.09.2016 року ОСОБА_1 на митну територію України було ввезено автомобіль марки «FORD MONDEO», реєстраційний номер LTEJM 781, кузов №WF04XXGBB41K56163 через пункт пропуску «Виступовичі-Нова Рудня» митного поста «Північний» Житомирської митниці ДФС в митному режимі «транзит».

Впродовж строку, встановленого ст.95 Митного кодексу України, транспортний засіб за межі митної території України позивачем вивезено не було.

14 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирської митниці ДФС з повідомленням, в якому вказав про неможливість вивезення вказаного автомобілю у встановлені Митним кодексом України строки, у звязку з ремонтом двигуна та перебуванням автомобілю на станції технічного обслуговування ФОП « Рахімфар Мохаммад» за адресою м. Вишневе, вул. Залізнична, 92 ( а.с. 5)

На підтвердження факту поломки автомобілю позивачем надано копію рахунку на ремонт автомобіля № 18-09 від 14.09.2016р., надану ФОП «Рахімфар М.», в якій зазначено адресу СТО м. Київ, вул. Генерала Наумова 1-а. кв. 7 ( а.с. 6).

Проте, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців( а.с. 7), адреса АДРЕСА_1 є адресою місця проживання ФОП ОСОБА_3, а не адресою СТО.

Житомирською митницею ДФС було проведено перевірку факту поломки автомобіля за адресами, вказаними позивачем. У ході перевірки автомобіль виявлений не був. Обставин, передбачених ст. 460 МК України, які виключають відповідальність позивача за ст. 470 МК України, встановлено не було, що підтверджується листом Київської міської митниці ДФС від 11.11.2016 року. ( а.с. 47).

14 лютого 2017 року постановою першого заступника начальника Житомирської митниці ДФС ОСОБА_2 у справі про порушення митних правил № 0920/101000014/2016 від 14.02.2017 року позивача по справі ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано поважних причин порушення строку вивезення авто за межі митної території України, а відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції .

Відповідно до п. 57 ст. 4 Митного кодексу України товари це будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі ( крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Згідно ст. 181 Цивільного кодексу України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Пунктом 60 статті 4 Митного кодексу України визначено, що транспорті засоби особистого користування це наземні транспортні засоби товарних позицій 8702, 8703, 8704 ( загальною масою до 3.5 тон), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепи до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕТ, плавучі засоби та повітряні судна, що зареєстровані на території відповідної країни, перебувають у власності або вивозяться цим громадянином у кількості не більше однієї одиниці на кожну товарну позицію виключно для особистого користування, а не для промислового або комерційного транспортування товарів чи пасажирів за оплату або безоплатно.

Особливості ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування з метою транзиту через митну територію України визначені статтею 381 Митного кодексу України, згідно якої громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Частиною 3 статті 381 Митного кодексу України у разі знищення чи повного зіпсування транспортних засобів особистого користування, ввезених на митну територію України з метою транзиту, внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку їх транзиту зупиняється.

Частиною 1 статті 90 Митного кодексу України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Статтею 93 Митного кодексу України передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту не можуть використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту і повинні бути доставленими у митний орган призначення до закінчення строку, визначеного ст. 95 Митного кодексу України.

Згідно з ч. 6 ст. 379 Митного кодексу України строки тимчасового ввезення громадянами товарів на митну територію України (крім випадків, передбачених статтею 380 цього Кодексу) встановлюються відповідно до статті 108 цього Кодексу, а строки ввезення з метою транзиту - відповідно до статті 95 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитних перевезень - 10 діб, у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу 5 діб.

До строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Вказаними нормами права встановлено обов'язок особи у визначений законодавством строк вивезти транспортний засіб, поміщений у митний режим «Транзит», за межі митної території України, а невиконання такого обов'язку є порушенням митних правил та тягне за собою адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 102 Митного кодексу України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Статтею 192 Митного кодексу України встановлено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів внаслідок аварії або обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобовязаний: вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь якого їх використання; терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Крім того, цей Порядок передбачає обов'язок особи, яка відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), до митного органу із відповідною заявою.

Технічну несправність транспортного засобу неможливо визнати аварією чи обставиною непереборної сили у розумінні зазначених вище вимог митного законодавства.

Факт технічної несправності транспортного засобу не унеможливлює вивезення автомобілю за межі митної території України, зокрема, за допомогою інших способів та засобів.

Частиною 3 статті 470 Митного кодексу України передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перевищення встановленого статтею 95 цього кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Позивачем не заперечується факт перевищення десятиденного строку транзитного перевезення транспортного засобу, однак, вказується на наявність об'єктивних обставин, що унеможливлюють виконання вказаного обов'язку, а саме необхідність здійснення ремонту транспортного засобу.

Позивач вважає, що ним виконані вимоги ч. 2 ст. 95 Митного кодексу України, оскільки останній повідомив відповідача про неможливість протягом 10 діб вивезти автомобіль за територію України. В повідомленні, яке позивач направив на адресу позивача 14.09.2016 року вказав про неможливість вивезення автомобілю у звязку з ремонтом двигуна , який здійснюється на СТО ФОП «Рахімфар Мохаммад» за адресою м. Вишневе, вул. Залізнична, 92. Проте, не заперечував, що вказана ним адреса є невірною.

Факт відсутності транспортного засобу позивача за вказаною останнім адресою також підтверджується інформацією Київської митниці ДФС , з якої вбачається, що останнім було здійснено виїзд за адресою : Київська область, Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Залізнична, 92. В результаті встановлено, що за вказаною адресою знаходиться «Київський експериментальний виробничо-рекламний комбінат», ФОП ОСОБА_3 ніколи не орендував у вищевказаного комбінату жодних приміщень .

В підтвердження факту ремонту транспортного засобу ,позивач ОСОБА_1 надав митному органу копію рахунку на ремонт автомобіля № 18-09 від 14.09.2016 року, надану ФОП «ОСОБА_3 М», в якій зазначена адреса : АДРЕСА_2 (а.с. 6).

Проте, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, (а.с. 7), адреса: АДРЕСА_2, є адресою міста проживання фізичної особи підприємця ОСОБА_3 оскільки це житлове приміщення - квартира, та в силу свого цільового призначення не може бути адресою станції технічного обслуговування автомобіля , де повинен був здійснюватися ремонт автомобіль ОСОБА_1 згідно з повідомленням позивача.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивач, в порушення ст. 192 Митного кодексу України не вжив всіх необхідних заходів для термінового повідомлення найближчого органу доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження транспортного засобу.

Крім того, позивачем не надано належних доказів обставин непереборної сили, які заважали останньому , у встановлені законом строки вивезти автомобіль за межі митної території України .

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що останній неодноразово повідомляв за допомогою телефону митний орган про вірне місцезнаходження автомобілю, колегія суддів вважає правомірно не взяті до уваги, оскільки останні не підтверджені належними доказами. Проте, відповідачем надано докази того, що позивачу неодноразово пропонувалось надати інформацію щодо адреси знаходження транспортного засобу, проте позивачем вказані запити проігноровано. ( а.с. 48, 56).

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи позивача в апеляційній скарзі щодо порушення відповідачем строків накладення адміністративного стягнення.

Статтею 546 визначено, що митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Згідно висновків, викладених у листі Міністерства юстиції України від 01 грудня 2003 року №22-34-1465, триваючим правопорушенням є такі, що пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності.

Отже триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Тобто, не вивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обов'язок вивезення за межі митної території протягом 10 діб, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обов'язку.

Відповідно до матеріалів справи розгляд справи про порушення митних правил відбувся у шестимісячний строк.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України є правомірним.

З огляду на вищезазначене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Буринського районного суду Сумської області від 17.11.2017 по справі № 584/318/17 залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6