Справа № 163/1773/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11983/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участі секретаря Федчук М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС на постанову Любомльського районного суду Волинської області від 08 листопада 2017 року (суддя - Чишій С.С., м. Любомль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 14 липня 2017 року звернувся до суду з позовом до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови в справі про порушення митних правил від 05.07.2017 №2153/20500/17 щодо визнання його винним у вчиненні порушення митних правил передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що оскаржувана Постанова прийнята відповідачем без з'ясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про порушення митних правил, оскільки належний йому на праві власності автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрація - Російська Федерація; далі - Автомобіль) не є автомобілем комерційного призначення, а використовується ним виключно для особистого користування. Більше того сам позивач є громадянином Російської Федерації, яка є місцем його постійного проживання, з огляду на що він є громадянином-нерезидентом в розумінні пп. в) п.33 ст.4 МК України. Наголошує, що сукупність вищенаведених обставин надають йому право тимчасово ввозити на митну територію України транспортні засоби особистого користування на строк до одного року в порядку ч.1 ст.380 МК України. Відтак, вважає, що жодних строків тимчасового ввезення (перебування) транспортних засобів на митну територію України ним не порушено, позаяк Постанова прийнята без належних до того підстав та підлягає скасуванню.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 08 листопада 2017 року у справі № 163/1773/17 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги наголошує на тому, що позивача було правомірно притягнено до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких міркувань.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що митне оформлення ввезення позивачем Автомобіля інспектором митниці в пункті пропуску проводилось із неправильним визначенням його статусу як резидента України, наслідком чого стало неправильне застосування до ввезеного ним транспортного засобу митного режиму «транзит».

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.06.2017 державним інспектором митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС Лусь Н.В. складено протокол про порушення митних правил №2153/20500/2017 щодо ОСОБА_1, у якому зафіксовано, що останній 15.03.2017р., керуючи Автомобілем, ввіз на територію України даний транспортний засіб через пункт пропуску «Пулемець» митного поста «Піща» Волинської митниці ДФС в митному режимі «транзит». Окрім цього, з Протоколу вбачається, що станом на 21.06.2017 позивачем Автомобіль за межі території України не вивозився, в інший митний режим не заявлено.

Частиною 1 ст.95 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановленні строки транзитних перевезень, зокрема для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб). Термін вивезення (транзиту) вищевказаного Автомобіля з митної території України через митний пост «Піща» Волинської митниці ДФС закінчився 20 березня 2017 року, а через зону діяльності іншого митного органу - 25 березня 2017 року. Таким чином позивач перевищив встановлений ст.95 МК строк доставки транспортного засобу до митного органу більше ніж на 10 діб.

На підставі вказаного Протоколу, відповідачем 05.07.2017р. прийнято Постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.71 МК України декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом. Митний режим, у який поміщено товари, може бути змінено на інший, обраний декларантом відповідно до ч.1 цієї статті, за умови дотримання заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, встановлених відповідно до закону для товарів, що поміщуються у такий інший митний режим.

Відповідно до ч.1 ст.366 МК двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України. Канал, позначений символами зеленого кольору ("зелений коридор"), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню (ч.2 ст.366 МК).

З приписів частин 4-6 цієї ж статті вбачається, що громадянин самостійно обирає відповідний канал ("зелений коридор" або "червоний коридор") для проходження митного контролю за двоканальною системою. Обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Крім цього, громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

У матеріалах справи наявний витяг із автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» (АСМО), яка функціонує в складі Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС) та об'єднує в собі всі програмно-технічні складові, необхідні для автоматизації процесів митного оформлення та контролю. Із вказаного документу вбачається, що позивачем було обрано канал «зелений коридор» для проходження митного контролю, чим фактично останній заявив про те, що переміщуваний ним через митний кордон України Автомобіль не підлягає письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадає під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Окрім цього, позивачем заявлено митний режим «транзит».

Частиною 1 ст. 91 МК України визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.92 МК України митний режим транзиту може бути застосований, як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: 1) перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; 2) не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; 3) бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; 4) мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до положень ст.102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу (ч.5 ст.102 МК України).

Відповідно до ч.3 ст.470 МК перевищення встановленого ст.95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Незважаючи на той факт, що ввезений позивачем Автомобіль не є транспортним засобом комерційного призначення, а транспортним засобом особистого користування, на нього поширюється регулювання ч.3 ст.470 МК, оскільки такий охоплюється поняттям «товар», який відповідно до п.57 ч.1 ст.4 МК визначено, як будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Крім того, ч.1 ст.460 МК передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених ч.3 ст.469, ст.470, ч.3 ст.478, ст.481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (ст.268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Жодних документів, які б підтверджували наявність підстав для звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення позивачем не надано, такі обставини останнім не доказуються. Натомість, факт перевищення ОСОБА_1 встановленого ст. 95 МК строку доставки автомобіля до митного органу призначення підтверджуєтсья матеріалами справи та не спростований позивачем.

Суд апеляційної інстанції критично оцінює висновки суду першої інстанції, який вказав, що митне оформлення позивачем транспортного засобу інспектором митниці проводилось із неправильним визначенням його статусу як резидента, що як наслідок потягнуло неправильне застосування митного режиму «транзит», оскільки такі є необґрунтованими та безпідставними. Такі спростовуються сукупністю тих обставин, що позивач самостійно заявив митний режим «транзит», у період з 06.09.2016 по 20.03.2017р. Автомобіль ввозився позивачем на територію України у митному режимі «транзит» 8 разів, кожного разу працівниками митниці позивачу роз'яснювалися положення МК України, а саме зміст статей 95, 470, 485 МК України, якими врегульовано порядок переміщення транспортних засобів в режимі транзиту, строки транзитних перевезень, а також відповідальність за перевищення строків доставки відповідних товарів.

Більше того, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Враховуючи наведені норми митного законодавства та встановлені фактичні обставин справи, суд апеляційної інстанції констатує, що оскаржувана Постанова прийнята неправомірно, факт порушення позивачем митних правил доведено, відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, з дотримання процедури прийняття оскаржуваної Постанови, за наявності достатніх підстав для прийняття такої, в межах наданих повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв постанову, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтею 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської митниці ДФС задовольнити.

Постанову Любомльського районного суду Волинської області від 08 листопада 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський