Справа № 642/6353/17
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 лютого 2018 р. справа № 642/6353/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати дії Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови в зарахуванні до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на від повідній посаді, строку служби у лавах Радянської Армії з 10.05.1978 по 08.05.1980, а саме: 1 рік 11 місяців 29 дні, та половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1984 по 01.07.1987 - 1 рік 5 місяців 00 днів, а також у відділі внутрішніх справ Артемівського райвиконкому м. Ворошиловград Української PCP, слідчім з 01.08.1987 по 10.01.1989 - 1 рік 5 місяців 10 днів - незаконними; зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести з 05.10.2016 розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із належного стажу роботи 21 років 08 місяці 29 днів, тобто у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, та була отримана ними 30.01.2018, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

06.02.2018 Київським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова до канцелярії суду було подано відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, як особа переміщена з району проведення антитерористичної операції, з 01.04.2017 у Холодногірському відділенні Київського ОУПФУ м. Харкова та одержує довічне грошове утримання згідно ЗУ „Про судоустрій та статус суддів" з 06.10.2016. Щомісячне грошове утримання виплачується в розмірі 80 відсотків грошового утримання судді (20480,00 грн.), який працює на відповідній посаді, на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 28.12.2016 №2349/16. Отже дії відповідача, на його думку, є законними.

Суд оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

30.10.1999 позивача було призначено на посаду судді Лутугинського районного суду Луганської області у зв'язку з чим було видано наказ начальника управління юс тиції Луганської області №117 від 15.11.1999.

21.10.2004 позивача було обрано безстроково на посаду судді Лутугинського район ного суду Луганської області, про що було видано наказ начальника територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області № 438 від 08.11.2004.

Постановою Верховної Ради України №1600-VІІІ від 22.09.2016 було задо волено заяву позивача про відставку та відповідно до наказу голови Новопсковського районного суду Луганської області №65-к від 05.10.2016 позивача було виключено зі штату Новопсковського районного суду Луганської області.

З 06.10.2016 по теперішній час позивач одержую щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

30.10.2017 він звернувся до Холодногірського відділення Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова із письмовою заявою про перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відста вці понад 80% та надав відповідачу відповідну довідку про стаж роботи. До довідки було додано необхідні документи, які свідчать про стаж роботи на посаді судді та інші доку менти, які свідчать про право на зарахування до стажу судді іншої діяльності, а са ме: військової служби та навчання на денній формі навчання у Харківському юридич ному інституті.

Однак листами Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова від 28.11.2017 №14911-47/07 та від 04.12.2017 №15352-47/07 позивачу було відмовлено. Відмова обґрунтовувалася відсутністю необхідного (достат нього) стажу роботи на посаді судді.

Судом встановлено, що відповідно до довідки стаж як судді, що дає право на довічне грошове утримання складає: служба у лавах Радянської армії з 10.05.1978 по 08.05.1980, а саме: 1 рік 11 місяців 29 дні. Навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1984 по 01.07.1987 - 1 рік 5 місяців 00 дні. Відділ внутрішніх справ Артемівського райвиконкому м. Ворошиловград Української PCP, слідчім з 01.08.1987 по 10.01.1989 1 рік 5 місяців 10 дні. Лутугинський районний суд Луганської області, голова суду з 15.11.1999 по 13.10.2015 -15 років 10 місяців 29 днів. Новопсковський районний суд Луганської області, суддя з 15.10.2015 по 05.10.2016 - 0 років 11 мі сяців 21 день. Отже, всього стаж роботи станом на 05.10.2016 року складає 21 рік 8 мі сяців 29 днів.

Відповідно до ч. 2 п. 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 « Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу ро боти, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утриман ня, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною фор мою у вищих навчальних закладах та календарний період проходження строкової вій ськової служби. Зарахування цього стажу також передбачено і постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.93 №1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів».

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип вер ховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Кон ституції України гарантується.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного за конодавства України.

Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можли ве лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи мі сцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові ак ти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасову ють відповідальність особи.

Частиною 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недотор канність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 -VII, який діяв на час мого виходу у відставку, а саме у п.11 Розділу XIII Перехі дних положень законодавець вказав, що судді, призначені чи обрані на посаду до на брання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді ві дповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. При призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання відповідачем, в пору шення даної норми права, зараховано до стажу роботи тільки період роботи на по саді судді Лутугинського районного суду та Новопсковського районного суду Луган ської області, чим порушено права щодо матеріального і соціального захисту позивача як судді у відставці.

Конституцією України закріплено принцип незалежності суддів. Однією з гаран тій цієї незалежності визначено обов'язок держави забезпечувати фінансування та на лежні умови для функціонування судів та діяльності суддів. Аналіз норм Конституції України свідчить, що надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що від повідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Так, Конститу ційний суд України, в своїх Рішеннях, що стосуються правових понять інституту судді у відставці, закріплюють поняття щомісячного довічного грошового утримання, прин ципів незалежності суддів, також Конституційним судом вказано про неможливість ві дміни та звуження змісту та об'єму статусу суддів; про неможливість звуження досяг нутого рівня незалежності суддів; про неможливість диспропорції у матеріальному за безпеченні судів та суддів різних рівнів; про неможливість суттєвої диспропорції у грошовому забезпеченні працюючих суддів та суддів у відставці; про неможливість ві дміни принципу, як перегляд щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни заробітної плати працюючим суддям, виходячи з її нового розміру.

У мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року №18-рп/2011, Кон ституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді - це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відс тавці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття одно рідні та взаємопов'язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: су дді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, дію чому судді виключно з Державного бюджету України. Також вказав, що щомісячне до вічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об'єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові по зиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального за безпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №6-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гаран тій), від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незале жності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, від 3 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошо вого утримання суддів у відставці).

В рішенні від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важли ву роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є за порукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечу вати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і неза лежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему га рантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний ста тус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компе тентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплину ти на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійс нював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рі вень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на поса ді судді.

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року №(2010)12, «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які мож на впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх пра ці».

У п.2 Рішення від 9 лютого 1999 року Справа №1-7/99 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний суд України вказав, що за загальновизнаним принципом права закони та інші норматив но-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині пер шій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі тре ба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той за кон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали мі сце, а відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадя нина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і сво бод.

Таким чином, відповідач не мав права позбавити позивача стажу, який раніше був зарахований при призначенні довічного утримання та отримувати довічне грошове утримання у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відпо відній посаді.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 205, 229, 243, 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,61017, РНОКПП НОМЕР_1) до Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 2 під., 3 пов.,м. Харків,61022, ) про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Київського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова щодо відмови в зарахуванні до стажу, який дає право на отримання довічного грошового утримання у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на від повідній посаді, строку служби у лавах Радянської Армії з 10.05.1978 по 08.05.1980, а саме: 1 рік 11 місяців 29 дні, та половини строку навчання в Харківському юридичному інституті з 01.09.1984 по 01.07.1987 - 1 рік 5 місяців 00 днів, а також у відділі внутрішніх справ Артемівського райвиконкому м. Ворошиловград Української PCP, слідчім з 01.08.1987 по 10.01.1989 - 1 рік 5 місяців 10 днів - незаконними.

Зобов'язати Київське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова провести з 05.10.2016 розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання позивача, виходячи із належного стажу роботи 21 років 08 місяці 29 днів, тобто у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов