Справа № 344/16702/17
Суддя: Татарінова О. А.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/476/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, про зобов'язання проведення перерахунку і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, про зобов'язання проведення перерахунку і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Мотивував тим, що з 1982 року по 11.08.2015 року він працював на посаді судді, спочатку Тлумацького районного суду, а потім Апеляційного суду Івано-Франківської області. 20.01.2015 року він подав заяву до Вищої ради юстиції та Верховної Ради України про звільнення з посади судді у відставку. Постановою ВРУ від 16.07.2015 року № 636-У111 позивача звільнено з посади судді у відставку. Наказом від 11.08.2015 року позивача виключено із складу Апеляційного суду Івано-Франківської області і з того часу він має статус судді у відставці.

12.08.2015 року ОСОБА_1 подав до відповідача заяву з пакетом документів для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами ПФУ затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.01.2008 року № 200/14891 зі змінами і доповненнями, внесеними постановою правління ПФУ від 11.02.2013 року № 2-4. На даний час він перебуває на обліку у ПФУ м. Івано-Франківська як суддя у відставці та отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Після відрахування позивача зі штату Івано-Франківського апеляційного суду уповноваженою особою суду було підготовлено необхідний пакет документів для звернення до УПФУ в м. Івано-Франківську для призначення довічного грошового утримання. Окрім інших документів, була надана довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з суми 24116,40грн., на підставі якої позивачу було призначене щомісячне довічне грошове утримання. Проте у зазначеній довідці помилково не була врахована одна з виплат, яка також підлягає врахуванню при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання, а саме матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі посадового окладу - 13398,00:12=1116,50грн., яка включена в оподаткований дохід, однак не була включена у довідку про заробітну плату. Отже при виході у відставку позивачу повинна була взята сума 25232,90грн. Про це позивачу стало відомо у вересні 2017 року.

Уповноваженою особою апеляційного суду позивачу було надано нові довідки для подання до органів УПФУ, а саме № 157 від 16.03.2017 року про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання, відповідно до якої розмір заробітної плати, яка має бути врахована при призначенні щомісячного довічного грошового утримання станом на момент звільнення у відставку склала 35786,67грн., та довідка № 158 від 21.03.2017 року, відповідно до якої заробітна плата, яка має бути врахована при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2016 року, з урахуванням доплати за перебування на адміністративній посаді, склала 36666,67грн.

16.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання з 12.08.2015 року по 31.08.2015 року виходячи із розміру заробітної плати 24116,40грн. + 1116,50грн. = 25232,90грн., з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року, виходячи з розміру заробітної плати 27284,40грн. + 1263,16грн. = 28547,56грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року із заробітку 28710 грн. + 1329,16грн. = 30039,16грн., а починаючи з 01.12.2016 року - із заробітку 31680грн. + 1466,66грн. = 33146,66грн.

Тобто з першого призначення щомісячного грошового утримання, позивачу не включалась 1/12 частина матеріальної допомоги на оздоровлення, яка нараховується відповідно до Закону України «Прос судоустрій і статус судді», входить до складу фонду оплати праці, на яку відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» нараховується внесок у розмірі 22%.

22.09.2017 року позивач одержав нову довідку з Апеляційного суду, та звернувся до УПФУ в м. Івано-Франківську із заявою про проведення відповідного перерахунку раніше призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 12.08.2015 року. Листом від 11.12.2017 року відповідач відмовив позивачу в перерахунку, мотивуючи тим, що матеріальна допомога на вирішення матеріально-побутових питань не передбачена ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, тому відсутні підстави для врахування її в заробіток для обчислення щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до норм законодавства зміст матеріальної допомоги полягає у виплаті грошових коштів. При цьому виплата сум грошової допомоги на оздоровлення здійснюється суддями систематично та включена в оподатковуваний дохід. Матеріальна допомога за таких обставин є складовою системи оплати праці судді. Аналіз законодавства свідчить, що головним для включення матеріальної допомоги хоч у пенсію, хоч у щомісячне довічне грошове утримання, є її наявність у складі заробітної плати відповідної категорії працівників та підтвердження відрахувань з цієї суми, передбачених чинним законодавством. На підставі наведеного просив суд визнати протиправною відмову УПФУ в м. Івано-Франківську у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки апеляційного суду Івано-Франківської області № 04-12/215-17 від 22.09.2017 року, зобов'язати УПФУ в м. Івано-Франківську здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 12.08.2015 року по 31.01.2015 року, виходячи із розміру заробітної плати 25232,90грн., з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року, виходячи з розміру заробітної плати 28547,56грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 оку із заробітку 30039,16грн., а починаючи з 01.12.2016 року - із заробітку 33146,66грн., без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум, а також стягнути з державного бюджету України на користь позивача понесені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 640грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Представник відповідача УПФУ в м. Івано-Франківську надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Свої доводи обґрунтував тим, що матеріальна допомога не відноситься до складових суддівської винагороди, тому враховувати її в суму заробітної плати для обчислення пенсії немає підстав, крім того позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, визначений КАС, оскільки позивач просить здійснити перерахунок з 12.08.2015 року.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якому просив суд не брати до уваги відзив УПФУ в м. Івано-Франківську, оскільки в даному випадку мова йде про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, право на яке відповідач не визнав. Компенсація втрати частини пенсії є складовою частиною доходу, тому суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення.

Положеннями ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотання однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходили.

Дослідивши повідомлені позивачем обставини, поданий відповідачем відзив, та відповідь на відзив наданий позивачем, суд прийшов до висновку про можливість ухвалення судового рішення без виклику осіб, які беруть участь у справі, у відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 12, ч. 5 ст. 262 КАС України.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд прийшов до наступного висновку.

За змістом положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_1 є суддею у відставці апеляційного суду Івано-Франківської області, перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та з 12 серпня 2015 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, призначене відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з копією довідки № 04-12/215-17 від 22.09.2017 року, виданою Апеляційним судом Івано-Франківської області ОСОБА_1, зазначено, що для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання йому видавались довідки: 01.10.2015 року про зарплату діючого судді, яка становила 27284,40грн.; 13.05.2016 року про аналогічну зарплату, яка становила 28710грн.; 09.12.2016 року про аналогічну зарплату, яка становила 31680грн. Та інформовано, що у 2015 році при наданні щорічної оплачуваної відпустки йому була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 13398грн., з якої утримано податок з доходів фізичних осіб, військовий збір та єдиний соціальний внесок. Допомога на оздоровлення працюючого судді на відповідній посаді становила: за період з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року - 15158грн.; за період з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - 15950грн.; за період з 01.12.2016 року по даний час - 17600грн. (а.с.8).

16 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління ПФУ в м. Івано-Франківську із заявою щодо проведення йому перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі поданої заяви та доданої до неї довідки Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2017 року(а.с.9-11,12).

Листом від 11 грудня 2017 року № 3458/03 ОСОБА_1 відмолено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням матеріальної допомоги (а.с.13).

Отже розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідачем визначено без врахування 1/12 частини матеріальної допомоги на оздоровлення, який виплачується судді в зв'язку з виходом у щорічну оплачувану відпустку відповідно до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає і на яку вільно погоджується, тому оплата праці є невід'ємним конституційним правом посадових осіб судової влади.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Статтею 2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» врегульовані правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Згідно ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 та згідно норм ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом, та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Згідно зі статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються, зокрема, суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Крім того, згідно з статтею 2 Закону України «Про оплату праці» та Наказу Державного комітету статистики України № 5 "Про затвердження інструкції зі статистики заробітної плати" від 13 січня 2004 року структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати, пов'язані з індексацією заробітної плати, матеріальна допомога, яка надається всім або більшості працівників, та виплати соціального характеру.

Таким чином, до системи оплати праці судді входить матеріальна допомога на оздоровлення у вигляді додаткового посадового окладу, з якої сплачується збір на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, тому ці виплати необхідно включати в грошове утримання судді для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Суд звертає увагу, що Закон України «Про судоустрій і статус суддів» містить IX розділ «Забезпечення суддів».

Перелік складових суддівської винагороди міститься у статті 135 розділу «Забезпечення суддів».

Крім того, статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено надання суддям щорічної оплачуваної відпустки з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Тобто, виплата допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу передбачена спеціальним законом, яким регулюється забезпечення судді, і вона носить систематичний характер.

До того ж, відповідно до п.п.2.3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників, належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ, з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016, встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки матеріальна допомога на оздоровлення має систематичний характер, і її виплата передбачена спеціальним Законом, яким регулюється забезпечення суддів, вона виплачується всім суддям, які використовують право на відпустку, тобто, матеріальна допомога на оздоровлення належить до інших заохочувальних і компенсаційних виплат, а відповідно входить до структури заробітної плати, а за нормами ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ з урахуванням норм Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 у відсотковому відношенні саме до заробітної плати, а не тільки до суддівської винагороди, передбачено визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з допомоги на оздоровлення нараховувався та був сплачений збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, то незалежно від того, що вона не є складовою суддівської винагороди, допомога на оздоровлення повинна враховуватися при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Спосіб захисту порушеного права та захисту інтересу позивача якій обрано судом повинен бути ефективним.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

В даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, є спосіб обраний позивачем.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 зазначено, що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку із досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання).

Ч. 2 ст.122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчисляється з дня, коли особа, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження є відмова відповідача у перерахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, яка викладена у листі управління від 11.12.2017 року № 3458/03.

Таким чином, суд вважає, що про порушення свого права позивач дізнався після прийняття рішення відповідачем, вказаного вище, із адміністративним позовом позивач звернувся до суду 14.12.2017 року, тобто в межах строку для звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, однак даний обов'язок відповідачем в даній справі не виконано.

Отже, суд вважає, що при відмові у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці без урахування сум матеріальної допомоги на оздоровлення відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим такі його дії слід визнати протиправними та зобов'язати його здійснити перерахунок та виплату позивачу довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення.

Враховуючи викладене вище, позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з Управління ПФУ в м. Івано-Франківську підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22 Конституції України, ст. ст. Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську, про зобов'язання проведення перерахунку і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення на підставі довідки апеляційного суду Івано-Франківської області № 04-12/215-17 від 22.09.2017 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% з включенням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з моменту звернення за отриманням довічного грошового утримання - з 12.08.2015 року по 31.01.2015 року, виходячи із розміру заробітної плати 25232,90грн., з 01.09.2015 року по 30.04.2016 року, виходячи з розміру заробітної плати 28547,56грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року із заробітку 30039,16грн., а починаючи з 01.12.2016 року - із заробітку 33146,66грн., без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську на користь ОСОБА_1, сплачений ним судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Львівського Апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя О.А. Татарінова