Справа № 804/7678/17
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року Справа № 804/7678/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
за участі секретаря судового засіданняОСОБА_2,
представника відповідача: ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 10.11.2017 року, -
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ТОВ "Трейд Коммодіті" не погоджується з висновками, викладеними в акті, на підставі яких було складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки наявність господарської операції між ТОВ Трейд Коммодіті та уповноваженою особою ТОВ Марлос підтверджується належним чином оформленими первинними документами, які були надані відповідачу при проведенні перевірки, зокрема: договір купівлі-продажу, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення на оплату отриманого товару. Підписи особи у видаткових накладних, яка отримала нафтопродукти, є підписами директора позивача та співпадають з підписами на договорі, а товарно-транспортні накладні є документом, який підтверджує факт перевезення вантажів, а не факт придбання товару покупцем у постачальника. Господарські операції позивача з придбання товарів у ТОВ ТОВ Марлос спричинили реальні зміни майнового стану позивача шляхом зменшення суми грошових коштів позивача внаслідок здійснення оплати за придбаний товар, тобто шляхом вибуття активів. Щодо взаємовідносин між ТОВ «Трейд Коммодіті» та ТОВ «Нафтохімтрейд», то оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем 10.11.2017 року, тобто після закінчення строків давності, встановлених пунктом 102.1 Податкового кодексу України. Таким чином, нараховані зобовязання в частині господарських відносин позивача з ТОВ «Нафтохімтрейд» є протиправними.
Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в обґрунтування своєї позиції зазначив, що під час перевірки було встановлено порушення позивачем вимог п.187.1, ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п.198.3 ,п.198.6, ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за вересень 2014 року у сумі 279118,00 грн., та за грудень 2015 року у сумі 116076,14 гривень. Під час проведення перевірки, складення акту перевірки та винесення оскаржуваного рішення контролюючий орган діяв у межах чинного законодавства України, тому підстав для визнання протиправним та скасування ППР від 10.11.2017 року за № НОМЕР_1 не має.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
За результатами перевірки складено акт від 31.10.2017 року № 142/28-10-46-14-3053644, яким зафіксовані порушення ТОВ "Трейд Коммодіті" податкового законодавства, а саме:
- пункту 187.1 ст. 187 п. 198.1, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за вересень 2014 року у сумі 279118,00 грн., та за грудень 2015 року у сумі 116076,14 гривень.
В обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій з ТОВ «МАРЛОС» та ТОВ «Нафтахімтрейд» податковим органом зазначено:
- ТОВ «МАРЛОС» не є виробником хімічної продукції, та не здійснювало імпорт протягом 2014-2015 рр., при досліджені походження товару (хімічна продукція), згідно податкових накладних зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, не встановлено придбання хімічної продукції (розчинник складний оргaнічний «Solvent special») підприємством Договір про спільну діяльність від 18.11.2014 року № 18-11 с- уповноважена особа ТОВ «МАРЛОС»;
- підприємством Договір про спільну діяльність від 18.11.2014 року № 18-11 с - уповноважена особа ТОВ «МАРЛОС» не подано податкову звітність з податку на додану вартість за грудень 2015 р. Тобто, у ТОВ «Трейд Коммодіті» існують розбіжності по завищенню суми податкового кредиту з ПДВ за грудень 2015 р. у сумі 116076,14 грн.;
- підприємством Договір про спільну діяльність від 18.11.2014 року № 18-11 с- уповноважена особа ТОВ «МАРЛОС» у грудні 2015 року прийнято рішення про припинення діяльності;
- по господарським операціям з ТОВ «Нафтахімтрейд», ТОВ «Трейд Коммодіті» на порушення п.187.1 ст.187 ПК України не включено до складу податкових зобовязань декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року суму податку у розмірі 279118 грн., що призвело до заниження податкових зобовязань за вересень 2014 року у сумі 279118гривень.
На підставі акту перевірки від 31.10.2017 року відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 10.11.2017 року за № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на суму 592791,21 грн., з яких: 395194,14 грн за податковими зобовязаннями, 197597,07 грн. за штрафними (фінансовими санкціями. )
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та прийнятим в порушенням вимог чинного законодавства України, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.
Досліджуючи правомірність викладених у акті перевірки обставин та висновків, суд встановив таке.
Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.
П.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь - яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення за агентськими договорами.
Згідно п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам органів державної податкової служби у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.
У відповідності до ст. 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до ст.135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Статтею 185 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Відповідно до п.187.1 ст.187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно до п.192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Пунктом 198.1 ст.198 ПК України встановлено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно із п.198.2. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з:
- придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
- ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ст.42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Згідно п.1 ст.142 Господарського кодексу України, прибуток (доход) суб'єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб'єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.
Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) передбачено, що фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти здійснення господарських операцій фіксують первинні документи, які повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.2 ст.9 даного Закону, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Додаткові вимоги до первинних документів встановлені п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. № 168/704), відповідно до якого первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа, дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посада і прізвища осіб відповідальних за здійснення господарської операції і правильність оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
У перевіряємому періоді позивач мав фінансово-господарські взаємовідносини з уповноваженою особою ТОВ «МАРЛОС» за Договором про спільну діяльність від 18.11.2014 № 18-11с у грудні 2015 року.
На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду:
-копії видаткових накладних: № 612 від 01.12.2015 року, № 617 від 03.12.2015 року, №625 від 07.12.2015 року, № 626 від 07.12.2015 року, видаткова накладна № 629 від 08.12.2015 року;
- копії товарно-транспортних накладних: №612 від 01.12.2015 р., № 617 від 03.12.2015 р., №625 від 07.12.2015 р., №626 від 07.12.2015р., №629 від 08.12.2015 р.
Найменування товару, його кількість та одиниця виміру визначаються сторонами у відповідності видаткової накладної.
Дослідивши та проаналізувавши зміст перелічених вище документів, суд встановив, що надані позивачем первинні документи оформлені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, і в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій.
Щодо встановлення податковим органом в ході перевірки за наслідками проведеного аналізу даних АС «Податковий блок» та Єдиного реєстру податкових накладних, що уповноваженою особою ТОВ «МАРЛОС» за Договором про спільну діяльність від 18.11.2014 № 18-11с не подано податкову звітність з податку на додану вартість за грудень 2015 року, тобто у позивача існують розбіжності по завищенню суми податкового кредиту з ПДВ за грудень 2015 року в сумі 116076,14 гривень та стосовного того, що ТОВ «МАРЛОС» не є виробником хімічної продукції, та не здійснювало імпорт протягом 2014-2015 рр., при досліджені походження товару (хімічна продукція), згідно податкових накладних зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, не встановлено придбання хімічної продукції (розчинник складний оргaнічний «Solvent special»), суд зазначає таке.
Посилання контролюючого органу на обставини не встановлення ланцюга постачання хімічної продукції та на не подання контрагентом продавцем товару за ланцюгом постачання окремої податкової, фінансової та іншої звітності до контролюючих органів, не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій, оскільки в силу п. 15.1 ст. 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.
За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань.
Такий правовий висновок суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, як зазначено у п. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.03.2010 року у справі «Бізнес Сепорт Сентре» проти Болгарії, у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов'язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Втім, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Сепорт Сентре) це не мало б.
Отже, Європейський суд з прав людини чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.
Чинне податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей.
Також суд визнає документально необгрунтованими посилання відповідача на недоведеність реальності спірних господарських операцій з придбання хімічної продукції через невідповідність найменувань номенклатур товарів (послуг) за ланцюгом постачання, оскільки належні документальні докази, що підтверджують наведені в акті перевірки обставини відповідач до суду не подав.
При дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.
Крім того, під час судового розгляду справи відповідач не пред'явив суду докази нікчемності правочинів, укладених між ТОВ «ТРЕЙД КОММОДІТІ» і уповноважена особа ТОВ «МАРЛОС», а також не надав документального підтвердження підтвердження факту підписання договорів та первинних документів до них неуповноваженими на те особами.
Договір між позивачем та уповноваженою особою ТОВ «МАРЛОС» укладений 11.03.2015 року, поставка товару відбулась 07.12.2015, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними. Отже, на час укладання договору та проведення спірних операцій за цим договором, контрагент позивача, був належним чином зареєстрований, як юридична особа та платник податку на додану вартість та мав право складання та надання податкових накладних у відповідності з положеннями ПК України. Факт анулювання свідоцтва платника ПДВ 16.01.2017 р. не впливає на право уповноваженої особи ТОВ «МАРЛОС» щодо виписки та надання податкових накладних у грудні 2015 року.
Щодо відсутності під час проведення перевірки сертифікатів якості на придбану продукцію, суд зазначає, що такі документи як сертифікати якості не є документами на підставі, яких підприємством формується податковий облік, а їх відсутність та/або певні недоліки в таких документах не можуть вказувати на відсутність реального постачання товарів за проведеними операціями.
Висновки контролюючого органу, що по господарським операціям з ТОВ «Нафтахімтрейд», ТОВ «Трейд Коммодіті» на порушення п.187.1 ст.187 ПК України не включено до складу податкових зобовязань декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року суму податку у розмірі 279118 грн., що призвело до заниження податкових зобовязань за вересень 2014 року у сумі 279118 грн., не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на таке.
Згідно із пунктом 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 травня року, наступного за звітним.
Згідно з п. 102.1 ст. 102 Кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 ст. 102 Кодексу, має право самостійно визначити суму грошових зобовязань платника податків у випадках, визначених Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст. 39 Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобовязань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобовязань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобовязання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобовязань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Пунктом 102.2 ст. 102 Кодексу визначено, що грошове зобовязання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому п. 102.1 ст.102 Кодексу, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобовязання, не було подано.
Отже, судом встановлено, що 10.11.2014 року є першим днем, з якого розпочинається обрахування строків давності, шляхом арифметичних підрахунків встановлено, що 1095-й день зі вказаної дати це 08.11.2017 рік, а оскаржене податкове повідомлення-рішення винесено Офісом великих платників податків ДФС 10.11.2017 року.
Таким чином, донарахування по господарським операціям з ТОВ «Нафтахімтрейд» здійснені відповідачем поза межами строку давності, встановленого ст.102 Податкового кодексу України.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат і податку на додану вартість, з операцій придбання у ТОВ «МАРЛОС» хімічної продукції та нарахування податковим органом зобовязань по господарським операціям з ТОВ «Нафтахімтрейд», без дотримання п. 102.1 ст.102 ПК України, а саме: з пропуском граничного терміну (1095 днів), та як наслідок про неналежність здійснених відповідачем нарахувань сум грошових зобов'язань за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 592791 грн. 21 коп. згідно податкового повідомлення-рішення від 10.11.2017 року № НОМЕР_1.
На підставі положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкового-повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 10.11.2017 року.
Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 194, 205, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" за рахунок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судовий збір у розмірі 8891,88 гривень.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 23.02.2018 року.

Суддя В.В ОСОБА_1