Справа № 820/4731/17
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4731/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Макаренко Я.М.

суддів: Мінаєвої О.М. , Бартош Н.С.

за участю секретаря судового засідання Шалаєва І.Т.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Вартанян Н.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2017, повний текст складено 29.11.2017, суддя І інстанції Білова О.В., по справі № 820/4731/17

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги, акту перевірки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- визнати протиправним та скасувати повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір;

- визнати протиправним та скасувати рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25 вересня 2017 року про штрафні санкції;

- визнати протиправним та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 25 вересня 2017 року № Ф-;

- визнати протиправним та скасувати акт перевірки № 11856/20-31-13-15-07/НОМЕР_4 від 07.09.2017 про результати документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року в задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення, вимоги, акту перевірки відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що контролюючим органом необгрунтовано прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу, оскільки при проведенні перевірки не було досліджено документи в підтвердження понесених витрат пов'язаних з господарською діяльністю позивача, а тому висновок про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 року без змін.

В обгрунтування поданого відзиву відповідач посилається на те, що позивач в перевіряємий період книгу обліку доходів та витрат не вів, а отже не здійснював облік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 2008 року, у 2016 році перебував за загальній системі оподаткування, був зареєстрований як платник податку на додану вартість.

Податковим органом на підставі наказу №3327 від 19.07.2017 та плану-графіка проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на ІІІ квартал 2017 року, проведено документальну планову виїзну перевірку ФО-П ОСОБА_1, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт перевірки № 11856/20-31-13-15-07/НОМЕР_4 від 07.09.2016.(а.с.11-54)

В акті перевірки № 11856/20-31-13-15-07/НОМЕР_4 від 07.09.2016 відображені порушення позивачем:

- п. 177.1 та п. 177.2 ст.177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податкового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у 2016. на суму 62739,13 грн.

- абз.1 п.2 ч.1 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненнями, у результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування за 2016р. у загальному розмірі 76681,11 грн.

- пп.177.10 статті 177 Податкового Кодексу України - неведення книги обліку доходів та витрат.

- розділів 1-3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556, порушено п.176.2 (б) ст.176 Податкового Кодексу України, а саме неподання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою за формою 1 ДФ протягом 2016 року.

- підпунктів 1.2, 1.6 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України - заниження податкових зобов'язань зі сплати військового збору за 2016 рік в сумі 5228,26 грн.

На підставі акту перевірки №11856/20-31-13-15-07/НОМЕР_4 від 07.09.2016 податковим органом прийняті:

- податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2017, яким було донараховано суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 94738,70 грн, в тому числі - за основним платежем -62739,13 грн та за штрафними санкціями -31369,57 грн(а.с.56);

- податкове повідомлення-рішення № від 25.09.2017, яким було донараховано військовий збір у розмірі 6535,33 грн, в тому числі за основним платежем - у розмірі 5228,26 грн та за штрафними санкціями - розмірі 1307,07 грн(а.с.58);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) № від 25.09.2017, якою донараховано суму єдиного внеску у розмірі 76681,11 грн(а.с.55);

- рішення про застосування ш/с за донарахування єдиного внеску № від 25.09.2017, яким було донараховано штрафну санкцію у розмірі 7668,11 грн(а.с.60).

Під час проведення перевірки податковим органом було встановлено факт того, що позивачем не велася книга обліку доходів та витрат, тому при перевірці правильності визначення суми валового доходу від продажу товарів (робіт, послуг) проведено співставлення даних, зазначених у деклараціях про доходи з даними реєстрів виданих накладних, первинними документами, банківськими документами, платіжними документами, даними центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб.

В ході перевірки первинних документів (видаткових та податкових накладних, договорів поставки, банківських виписок) встановлено, що форма розрахунків за реалізований товар та надані послуги є безготівковою через розрахунковий рахунок, що не заперечувалося позивачем у судовому засіданні.

Перевіркою виписок про рух коштів по банківському рахунку встановлено, що сума отриманих коштів на розрахунковому рахунку складалась з власних коштів підприємця, повернених грошових коштів та коштів за реалізовану продукцію на загальну суму 5957157,90 грн. з урахуванням ПДВ.

В результаті проведеного аналізу було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 при визначені валового доходу врахував надходження власних коштів та повернутих коштів на суму 138890,04 грн. відповідно до додатку №2 до акту.

Так, перевіркою встановлено, що сума доходу від провадження господарської діяльності позивача становить 5957157,90 грн (загальна сума надходжень) - 138890,01 грн (надходження власних коштів) = 5818267,89 грн. Отже, сума доходу від провадження господарської діяльності за результатами перевірки без ПДВ складає 4848556,50 грн., при цьому задекларована позивачем сума виручки складає 4602532,50 грн., отже розбіжність дорівнює 246024,00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечували проти визначеної в ході перевірки суми отриманих доходів у 2016 році.

Також, за результатами перевірки правильності визначення витрат, відображених у деклараціях про доходи, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходу та документально підтверджених, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки, встановлено, що в ході перевірки по ФО-П ОСОБА_1 виявлені розбіжності за 2016р. за рахунок включення у витрати вартості придбаних у листопаді-грудні 2016 року товарів, оплату яких позивачем не здійснено в межах 2016 року (рахується заборгованість станом на 31.12.2016) на загальну суму 102526,70 грн. відповідно до Додатку №3 до Акту перевірки.

За результатами встановлення вказаних обставин в ході перевірки, встановлено заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу за період, що перевіряється, в розмірі 348550,7 грн. (102526,7 + 246024,00).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги ГУ ДФС у Харківській області.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Податковим повідомленням-рішенням від 25 вересня 2017 року № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Таке податкове повідомлення-рішення грунтується на висновках контролюючого органу про заниження позивачем податкового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних в перевіряємий період.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування визначено приписами статті 177 ПК України.

Згідно з п.177.1. ст.177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2. ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.3. ст. 177 ПК України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з приписами п. 177.4. ст. 177 ПК України (в редакції у період з 01.01.2016 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат (пп.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством (пп.177.4.2 п.177.4 ст.177 ПК України);

суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом (пп.177.4.3 п.177.4 ст.177 ПК України);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (пп.177.4.4. п. 177.4 ст.177 ПК України).

З аналізу наведених приписів Податкового кодексу України випливає, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати на оплату вартості товарів (робіт, послуг) згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, тобто витрати, які були понесені при фактичній оплаті товарів, робіт, послуг, а саме оплачені витрати.

Наказом Міністерства доходів і зборів України 16.09.2013 № 481, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2013 р. за № 1686/24218 (далі за текстом - Порядку № 481) затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Відповідно до абз. 5-6 п. 6 Порядку № 481 самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Отже, визначення документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю відбувається за даними Книги обліку доходів і витрат.

З акту перевірки колегією суддів встановлено, що позивач в перевіряємий період книгу обліку доходів та витрат не вів, а отже не здійснював належний облік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено обставини, на яких грунтуються його вимоги.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що приписи ст. 177 ПК України не містять посилань на те, що витрати, безпосередньо пов'язані з отриманням доходів, повинні бути оплачені, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки приписами п. 177.4. ст. 177 ПК України (в редакції у період з 01.01.2016 року) визначено перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, до яких у відповідності до пп. 177.4.2 п. 177.4 ст.177 ПК України належать витрати на оплату вартості товару згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, тобто фактично оплачені витрати.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючим органом обгрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Податковим повідомленням-рішенням від 25 вересня 2017 року № позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір.

Таке податкове повідомлення-рішення грунтується на висновках податкового органу про заниження позивачем податкових зобов'язань зі сплати військового збору за 2016 рік.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів в Україні» від 31.07.2014 р. №1621 зі змінами та доповненнями запроваджено військовий збір.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово введено військовий збір за ставкою 1,5 відсотка від доходів, визначених ст. 163 цього Кодексу (загальний річний оподатковуваний дохід), а платниками збору є особи визначені п. 162.1 ст. 162 Кодексу (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерелом походження в Україні, так і іноземні доходи).

Таким чином позивач є платником військового збору, а об'єктом оподаткування є його загальний річний оподатковуваний дохід.

Під час судового розгляду справи та виходячи з акту перевірки, колегією суддів встановлено, що висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України ґрунтується на виявлених в ході проведення перевірки недостовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та на який нараховується військовий збір.

З огляду на непідтвердження позивачем правомірності визначення чистого оподаткованого доходу за перевіряємий період, висновок контролюючого органу щодо неправомірного визначення суми доходу, на який нараховується військовий збір є обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючим органом обгрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 25 вересня 2017 року № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем військовий збір.

Щодо прийнятих контролюючим органом рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25 вересня 2017 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25 вересня 2017 року № Ф-, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного податку на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 7 цього Закону єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Отже, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного податку на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач є платником єдиного внеску, а об'єктом оподаткування для позивача відповідно до ст. 7 вказаного Закону є сума його доходу.

З огляду на не підтвердження позивачем правомірності визначення чистого оподаткованого доходу за перевіряємий період, висновок контролюючого органу щодо неправомірного визначення суми доходу, на який нараховується єдиний внесок та не нарахування позивачем єдиного соціального внеску з фактично отриманого ним доходу у сумі 76681, 11 грн є обгрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що контролюючим органом обгрунтовано прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 25 вересня 2017 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 25 вересня 2017 року № Ф-.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про скасування акту перевірки №11856/20-31-13-15-07/НОМЕР_4 від 07.09.2016, оскільки вказаним документом зафіксовано певні факти та обставини, а тому він не є рішенням суб'єкта власних повноважень в розумінні КАС України.

Доводи апеляційної скарги про невірне визначення позивачу податковим повідомленням-рішенням від 25 вересня 2017 року № грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 94738,70 грн, оскільки за вказаним рішенням грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб складається з податкових зобов'язань у сумі 62739,13 грн. та штрафних санкцій у розмірі 31369,57 грн, колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки математична помилка у загальній сумі нарахованого грошового зобов'язання не доводить необгрунтованості рішення.

Доводи позивача про неправомірність висновку контролюючого органу щодо порушення позивачем п.177.1 та п.177.2 ст.177 ПК України через те, що контролюючим органом під час проведення перевірки не було досліджено документально підтверджені витрати, пов'язані з господарською діяльністю позивача колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки позивач в перевіряємий період книгу обліку доходів та витрат не вів, а отже не здійснював належний облік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно акту перевірки (а.с. 16) під час проведення перевірки контролюючим органом було використано зокрема прибуткові накладні, акти про надання послуг, а отже, доводи позивача про те, що контролюючим органом не було досліджено документи первинного обліку в підтвердження понесених позивачем витрат є безпідставними.

Крім того, на виконання ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду з приводу надання позивачем доказів оплати витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, які були предметом перевірки, позивачем надано письмові пояснення від 14.02.2018 року з яких слідує, що кошти постачальникам за придбаний товар у 2016 році перераховані не були, оплата за товар була здійснена у 2017 році, тобто поза межами перевіряємого періоду, а тому колегія суддів зазначає, що такі витрати не враховуються при визначенні оподатковуваного доходу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.11.2017 по справі № 820/4731/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 27.02.2018.