Справа № 742/4236/15-а
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 742/4236/15-а Суддя (судді) першої інстанції: Циганко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Літвіної Н.М.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області на постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язання внести відомості про неї до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги, як про особу, яка має право на пільги за соціальною ознакою відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», як матері померлого військовослужбовця, інваліда 3 групи.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.11.2015р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015р., у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 вересня 2017 року постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.11.2015р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Вищий адміністративний суд України вказав на те, що припинення надання передбачених частиною п'ятою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільг після смерті звільненої з військової служби особи, яка стала інвалідом під час проходження військової служби, членам їх сімей, які перебували на її утриманні, суперечить закону. Крім того, зазначив, що вимоги позивача, викладені у позовній заяві стосуються протиправного невнесення відповідачем відомостей про неї у Єдиний державний реєстр осіб, які мають право на пільги, як про особу, яка має право на пільги за соціальною ознакою відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і зобов'язання відповідача внести в реєстр такі відомості. В той же час, вимоги щодо протиправного припинення та зобов'язання уповноважених осіб поновити надання позивачу пільг заявлені не були, а суди попередніх інстанцій передбаченим статтею 11 КАС України правом на вихід за межі позовних вимог не скористалися.

Постановою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради щодо невнесення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, відомостей про ОСОБА_3 як особу, яка має право на пільги за соціальною ознакою відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, відомості про ОСОБА_3 як особу, яка має право на пільги за соціальною ознакою відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Визнано протиправним припинення управлінням праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради виплати ОСОБА_3 пільг, передбачених ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як члену сім'ї, після смерті звільненої з військової служби особи, яка стала інвалідом під час проходження військової служби. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради поновити ОСОБА_3 надання пільг, передбачених ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як непрацездатному члену сім'ї, звільненої з військової служби особи, яка стала інвалідом під час проходження військової служби.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що чинним законодавством не передбачено поширення пільг померлого інваліда армії на членів сім'ї після його смерті.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч.4 ст.229, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову суду - скасувати з наступних підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є інвалідом першої групи, з 1998 року отримує пенсію у мінімальному розмірі і потребує постійного стороннього догляду.

Разом з нею постійно проживав її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був інвалідом третьої групи, внаслідок захворювання, отриманого в період проходження військової служби і йому надавалась 50% знижка плати за житлово-комунальні послуги на підставі частини п'ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач перебувала на утриманні сина.

У 2015 році син позивача помер внаслідок чого надання пільги плати за житлово-комунальні послуги було припинено.

На звернення позивача до відповідача із питанням продовження надання пільг після смерті сина, ОСОБА_3 повідомлено про відсутність підстав для отримання 50% знижки плати за користування житлово-комунальними послугами, оскільки син помер не під час проходження військової служби, а вже після звільнення з неї.

Незгода позивача із бездіяльністю відповідача, яка полягала у невнесенні відповідачем відомостей про неї у Єдиний державний реєстр осіб, які мають право на пільги, як про особу, яка має право на пільги за соціальною ознакою відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зумовила звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність дій відповідача, що полягають у припинені надання передбачених ч.5 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільг після смерті звільненої з військової служби особи, яка стала інвалідом під час проходження військової служби, членам їх сімей, що перебували на її утриманні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) серед іншого передбачено, що звільненим з військової служби особам, які стали інвалідами під час проходження військової служби, та членам їх сімей, які перебувають на їх утриманні надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом (квартирної плати) та плати за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) в жилих будинках усіх форм власності в межах встановлених норм, передбачених законодавством.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що як зазначив Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 06 вересня 2017 року по даній справі, припинення надання передбачених частиною п'ятою статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільг після смерті звільненої з військової служби особи, яка стала інвалідом під час проходження військової служби, членам їх сімей, які перебували на її утриманні, суперечить закону.

В той же час, зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом даного позову є вимоги позивача щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає у невнесені відомостей про неї у Єдиний державний реєстр осіб, які мають право на пільги, як про особу, яка має право на пільги за соціальною ознакою відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідно до п. 2 «Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, як мають право на пільги», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 р. N 117, до Реєстру включається така інформація: загальні відомості про пільговика (прізвище, ім'я та по батькові, число, місяць, рік народження, адреса, склад сім'ї), реквізити паспорта та документа, що підтверджує право на пільги, а також категорія пільговика, перелік пільг, на які він має право, інформація про те, якими пільгами він реально користується.

Згідно з п. 5 вказаного Положення, для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу довідку про склад сім'ї, копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім'ї на пільги (з пред'явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, пред'являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталася до відповідача з відповідним пакетом документів про включення її в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, як це передбачено п. 5 вказаного Положення, у зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, визнаючи протиправним припинення управлінням праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради виплати ОСОБА_3 пільг, передбачених ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» як члену сім'ї, після смерті звільненої з військової служби особи, яка стала інвалідом під час проходження військової служби та зобов'язуючи поновити такі пільги, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач із такими позовними вимогами не звертався.

При цьому, Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в своєму рішенні від 23.11.2017 зазначає, що позивачем було уточнені позовні вимоги, натомість матеріали справи такої заяви не містять.

Подана представником позивача до суду першої інстанції заява від 23.11.2017 містить посилання на положення ст. 11 КАС України (в редакції до 15.12.2017 р.) та стосується питання виходу за межі позовних вимог, однак таким правом суд першої інстанції, у відповідності до наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, не скористався.

Враховуючи наведене в сукупності, колегія суддів вважає, що Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області дійшов помилкового висновку про задоволення даного адміністративного позову.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області задовольнити.

Постанову Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Літвіна Н. М.

Губська Л.В.