Справа № 823/2200/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/2200/17 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - Відповідач, ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області) про визнання протиправною та скасування постанови від 23.02.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 50 622,76 грн., прийняту у рамках виконавчого провадження №45537009.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.01.2018 року позовну заяву повернуто у зв'язку з тим, що на виконання вимог ухвали від 27.12.2017 року про залишення позовної заяви без руху Позивачем було подано заяву про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, викладені в якій доводи та додані до якої документи не дають підстав стверджувати, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася 13.12.2017 року.

Не погоджуючись з викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. При цьому звертає увагу на неврахування судом першої інстанції факту перебування ОСОБА_1 за кордоном на момент прийняття постанови про стягнення виконавчого збору. Крім того, підкреслює, що про існування оскаржуваної постанови дізналася лише 13.12.2017 року після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження №55264355 від 28.11.2017 року з примусового стягнення виконавчого збору за постановою від 23.02.2016 року ВП №45537009. Наголошує, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу передчасно без повної, всебічної та об'єктивної оцінки всіх фактичних обставин, чим порушив положення ч. ч. 1, 3 ст. 6, ч. 4 ст. 123 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач просить відмовити у її задоволенні, обґрунтовуючи свою позицію тим, що повністю погоджується з викладеними в оскаржуваній ухвалі висновками та просив звернути увагу на те, що боржник реалізував свої права та обов'язки у виконавчому провадженні через представника - ОСОБА_2

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження). У зв'язку з викладеним справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 24.11.2014 року відкрито виконавче провадження ВП №45537009 на підставі виконавчого листа Черкаського районного суду Черкаської області від 05.11.2014 року №2/707/486/14 про стягнення боргу в сумі 506 227,67 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_1 (а.с. 14).

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Черкаській області від 23.02.2016 року ВП №45537009 стягнуто з ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні виконавчий збір у розмірі 50 622,76 грн. (а.с. 15).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що у період з 04.11.2015 року по 07.08.2016 року ОСОБА_1 перебувала за кордоном, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 від 31.08.2010 року (а.с. 16-17).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, проаналізувавши положення ст. ст. 122, 123, 287 КАС України, прийшов до висновку, що оскільки після прибуття в Україну 07.08.2016 року Позивач жодним чином не цікавився про хід виконавчого провадження №45537009, а доказів отримання інформації про оскаржувану постанову лише 13.12.2017 року матеріали справи не містять, підстави для поновлення строків звернення до суду відсутні, наслідком чого є повернення позовної заяви.

Однак з такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Тобто, положення процесуального закону пов'язують початок перебігу строку звернення до суду або з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, або з дня, коли особа могла дізнатися їх порушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведеного випливає, що суд вправі повернути позовну заяву, зокрема, у випадках, коли вказані нею у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Поряд з цим, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що сновними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята 23.02.2016 року, тобто під час перебування Позивача закордоном. При цьому, стверджуючи про те, що після повернення в Україну 07.08.2016 року ОСОБА_1 повинна була невідкладно поцікавитися про хід виконавчого провадження №45537009, суд першої інстанції не врахував такого.

У своїй заяві про поновлення строку звернення до суду Позивач із посиланням на п. 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути винесена 02.12.2014 року, тобто на наступний день після спливу строку для добровільного виконання рішення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний у 2014 році, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією.

Отже, враховуючи передбачений законом обов'язок державного виконавця доводити до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження документи виконавчого провадження, судова колегія приходить до висновку, що у період з 2014 року ОСОБА_1 мала об'єктивні підстави вважати, що з неї не було стягнуто виконавчий збір.

Судовою колегією поряд з іншим враховується, що тривала відсутність особи на території України зумовлює необхідність надання їй певного часу для адаптації після повернення, у зв'язку з чим твердження суду першої інстанції про те, що Позивач повинен був дізнатися про існування оскаржуваної постанови, починаючи з 07.08.2016 року, є, на думку колегії суддів, передчасним.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

З наведеного випливає, що законодавець передбачив можливість повернення позовної заяви як на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі, так і залишення її без розгляду після прийняття рішення про відкриття провадження у справі, оскільки наведеному кореспондує забезпечення дотримання судом принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі.

Однак, матеріали справи не містять вчинення судом першої інстанції дій з витребування у сторін доказів, які б підтверджували дату отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови від 23.02.2016 року ВП №45537009, що, не переконання колегії суддів, свідчить про передчасність висновків Черкаського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви.

Крім того, зі змісту наданих Позивачем до суду апеляційної інстанції документів, які враховуються судом в силу вимог ч. 3 ст. 308 КАС України, вбачається, що конверт із постановою від 28.11.2017 року про відкриття виконавчого провадження ВП №55264355 з примусового виконання постанови від 23.02.2016 року ВП №45537009 вручено ОСОБА_1 13.12.2017 року.

Наведеним, на переконання судової колегії, станом на момент розгляду апеляційної скарги підтверджується посилання Апелянта на те, що про існування оскаржуваної постанови від 23.02.2016 року ВП №45537009 останній дізнався 13.12.2017 року зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому додані Відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу копія постанови від 23.02.2016 року ВП №45537009 про стягнення з боржника виконавчого збору на копія супровідного листа, адресованого ОСОБА_1, жодним чином не підтверджують факт направлення та отримання Позивачем оскаржуваної постанови.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З урахуванням наведеного, а також з огляду на те, що судом першої інстанції не було у повній мірі забезпечено встановлення всіх фактичних обставин справи, зокрема, але не виключно, не з'ясовано момент отримання ОСОБА_1 або її уповноваженим представником постанови про стягнення виконавчого збору, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена передчасно, наслідком чого є її скасування із направленням справи до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 242-244, 250, 287, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 18 січня 2018 року - скасувати.

Справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 27» лютого 2018 року.

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.