Справа № 266/4208/16-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року справа №266/4208/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Василенко Л.А., Міронової Г.М.,

при секретареві судового засідання Святодух О.Б.,

за участю позивача - ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,

представника відповідача - Лапшенкова Я.В. (за довіреністю) в режимі відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 266/4208/16-а на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року (головуючий І інстанції Смагар С.В.), складену в повному обсязі 28 листопада 2017 року в м. Слов'янську за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області, Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про скасування наказу від 6 листопада 2015 року, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року у справі № 266/4208/16-а у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області, Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу начальника Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 347 о/с в частині звільнення психолога кадрового забезпечення спеціального батальйону судової міліції «Грифон» Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, майора міліції, з органів внутрішніх справ, зобов'язання працевлаштування на посаді в органах внутрішніх справ, яка відповідає кваліфікації та досвіду роботи - відмовлено повністю. (арк.справи 104,105)

З постановою суду першої інстанції не погодилась позивач та звернулася з апеляційною скаргою, у якій вказала, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що вона має двох неповнолітніх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2. Законодавство України забороняє звільнення з ініціативи адміністрації жінок, що мають дітей у віці до трьох років. (арк.справи 120-123)

Просила апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні в режимі відео конференції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. .

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення.

Відповідно до вимог частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Волноваським РВ УМВС в Донецькій області 15 січня 2003 року.

Судом встановлено, що з 23 грудня 2005 року по 5 листопада 2016 року позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

6 листопада 2015 року позивача звільнено з органів внутрішніх справ МВС України з посади психолога кадрового забезпечення спеціального батальйону судової міліції "Грифон" ГУ МВС України в Донецькій області відповідно до наказу начальника ГУ МВС України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 347 о/с, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України "Про національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (із постановкою на військовий облік) за п.64 "г" через скорочення штатів.

Крім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народилася дитина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 279.

2 липня 2015 року Верховною радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VІІІ. 6 серпня 2015 року цей Закон опубліковано в офіційному виданні "Голос України" №141-142. За пунктом 1 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Як встановлено пунктом 9 цього Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Згідно з пунктом 10 цього Закону працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В розумінні пункту 11 цього Закону перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці (в тому числі у відпустці по догляду за дитиною) не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Згідно з підпунктом "з" пункту 63 Положення про порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 114 від 29.07.1991, особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наказ начальника Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 6 листопада 2015 року № 347 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 є законним та скасуванню не підлягає.

Однак, суд зазначає, що частиною третьою статті 184 КЗпП України встановлено гарантії для окремих категорій працівників, а саме: заборонено звільнення, зокрема, жінки, яка має дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179) та передбачено обов'язкове працевлаштування у випадках її звільнення. Невиконання підприємством (установою, організацією), яке провело звільнення, обов'язку працевлаштуванню протягом трьох місяців є підставою для покладення на нього відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України обов'язку надати на цьому або іншому підприємстві роботу, яку може виконувати працівниця, а не про поновлення на попередній роботі. Оскільки згідно зі статтею 235 зазначеного Кодексу підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, то у разі невиконання власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом протягом трьох місяців обов'язку по працевлаштуванню звільненого працівника за пунктом 2 статті 36 КЗпП України, зокрема жінки, яка має дітей віком до трьох років, за заявою такої особи може вирішуватися спір не про поновлення на роботі, а про виконання зобов'язання по працевлаштуванню.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постанові від 15.10.2013 року (справа № 21-303а13).

Зважаючи на наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання працевлаштування позивача належним чином не обґрунтував висновок про відмову в задоволенні позовних вимог саме в цій частині.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 23, 33, 195, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі № 266/4208/16-а на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2017 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Донецькій області та Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області працевлаштувати ОСОБА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Повне судове рішення складено 02 березня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.В. Гайдар

Судді Л.А.Василенко

Г.М.Міронова