Справа № 559/2084/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ралець Р.В.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"27" лютого 2018 р. Справа № 559/2084/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції на постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від "31" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Поліцейського 2-ої роти 2-го батальйону УПП в м.Одесі ДПП Симаченко Інни Вікторівни Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою щодо оскарження постанови про адміністративне правопорушення, в якій посилається на те, що 14 вересня 2017 року поліцейським ІІ роти ІІ батальйону УПП у м.Одесі Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Симаченко Інною Вікторівною було винесено постанову серії БР №776976 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Вказаною постановою ОСОБА_3, було притягнено до адміністративної відповідальності шляхом застосування адміністративного стягнення - штрафу в розмірі 510 грн. начебто, за вчинення ним адмінправопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП (за керування транспортним засобом з перевантаженням на строєну вісь на 980 кг).

Постановою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 31.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 до поліцейського ІІ роти ІІ батальйону УПП в м.Одеса ДПП Симаченко Інни Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення-задоволено частково.

Визнано протиправними дії поліцейського ІІ роти ІІ батальйону УПП у м.Одесі Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Симаченко Інни Вікторівни щодо винесення на ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 14.09.2017 р.

Скасовано постанову серії БР № 776976 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 14.09.2017 р і притягнення ОСОБА_3, до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП;

В задоволенні решти позовних вимог- відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог. доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що факт вчинення позивачем порушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП підтверджується довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.09.2017 року та Акту про перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів № 0152739 від 14.09.2017. Посилання суду щодо того, що позивач перевозив сипучий вантаж, відповідач вважає неправильним, адже нормативні акти не встановлюють окремих винятків для сипучих вантажів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги встановила наступне.

14.09.2017 року приблизно о 14 год. 25 хв. на 450 км автомобільної дороги Київ - Одеса громадянин ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом DAF XF 105_46 номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом STAS 334-3СІ н/з НОМЕР_2 рухався із перевантаженням на строєні осі 22,980 кг при дозволених 22,000, чим порушив п. 22.5 ПДР.

Поліцейській встановивши на підставі довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.09.2017 року, акту про перевищення ТЗ нормативних вагових параметрів №0152739 від 14.09.2017 року, притягнули громадянина ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

Вважаючи дії інспектора поліції протиправними, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, прийшов до висновку, що з змісту оскаржуваної постанови стає зрозуміло, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи поліцейським не були дотримані. За таких умов склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.132-1 КУпАП, залишається недоведеним, а відтак, склад адмінправопорушення у даному випадку відсутній.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Крім того, статтею 48 цього Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11т, здвоєні осі -18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Під час перевірки встановлено, що перевезення вантажу (горох) автомобілем позивача здійснювалось із перевищенням вагових обмежень, а саме при нормативно допустимій вазі транспортного засобу у 40 тонн, він важив 39,9 тонн та при нормативно допустимих навантаженнях на осі у 11т./11т./22т. мав фактичне навантаження 6,86/10,06/ 7,68/7,74/7,50 (а.с.10).

Процедура здійснення габаритно-вагового контролю регламентується Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 (далі по тексту - Порядок № 879).

Пунктом 3 Порядку № 879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Таким чином, Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті та її посадові особи уповноважені відповідно до Положення та Порядку № 879 здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Згідно з ч.3 п.2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Відповідно до п. 4 абз. 2 "Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", затверджених постановою КМУ (Кабінету Міністрів України) від 18.01.2001 року № 30, допускається перевищення вагових параметрів на визначеними у п. 22.5 ПДР на 2% від 22 т. (враховуючи сипучість вантажу).

Тобто, законодавцем чітко передбачено критичну похибку в розмірі 2 %, що еквівалентно 440 кг на строєну вісь, що дозволяє враховувати специфіку вантажу, в тому числі й сипучого (горох), який під час транспортування здатний зсуватися. У даній справі перевищення навантаження на строєну вісь становить більше 2%.

Суд першої інстанції зазначає у судовому рішенні, що в діях позивача відсутня будь-яка вина щодо вчинення порушення, оскільки нормативно допустиму масу автомобіля, перевищено не було. А щодо перевищення навантаження на вісь зазначив, що дана обставина не залежала від водія та перевізника, оскільки під час руху відбулось переміщення зерна по площині кузова, спричинене нерівністю рельєфу місцевості та необхідності різкого гальмування.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком, оскільки відповідно до Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.2014 року "Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні" (далі - Правила № 363) на водія та перевізника покладено ряд обов'язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу, які позивачем не були виконані, зокрема:

Відповідно до п.п.8.14-8.15 Глави 8 Правил № 363 завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

Згідно п. 12.1 Глави 12 Правил №363 передбачено, що при транспортуванні вантажів слід дотримувати вимог Правил дорожнього руху України.

Відповідно до п. 12.5 Глави 12 вказаних правил для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Пунктом 8.20 Глави 8 визначено, що водій зобов'язаний перевірити відповідність кріплення і складання вантажу на рухомому складі умовам безпеки руху та забезпечення цілості рухомого складу, а також сповістити Замовника про виявлені недоліки у кріпленні та складанні вантажу, які загрожують його збереженню.

Відповідно до п. 8.21 Глави 8 визначено, що виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов'язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого грузу великоваговим автомобільним транспортом зобов'язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Однак позивач зазначає, що при виїзді на маршрут, навантаження на осі було у межах допустимих норм, що підтверджується, зокрема, копією товарно транспортної накладної від 13.09.2017 року №040276 (а.с.11).

Проте, колегія суддів зауважує, що в порушення приписів ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" та п.п. 21, 22, 24, 28 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, після складення оскаржуваної постанови, транспортний засіб DAF XF 105_46 номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом STAS 334-3СІ н/з НОМЕР_2, не затримувався та після проходження габаритно-вагового контролю рух вказаного транспортного засобу не заборонявся.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 879 п.21 передбачено, що у разі наявності підозри щодо перевищення нормативних габаритно-вагових параметрів транспортного засобу, працівники пунктів габаритно-вагового контролю проводять його повторне зважування. Повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває у межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю з часу в'їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї.

Однак, у матеріалах справи не міститься відомостей щодо повторного зважування автомобіля з сипучим вантажем, а також не міститься відомостей щодо сетрифікації вагів на пункті здійснення габаритно-вагового контролю, а тому неможливо встановити достовірність даних щодо навантаження на осі.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010р. № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Положеннями ст.ст. 251, 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10 лютого 1995 року, у справі "Алене де Рібермон проти Франції" Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Таким чином, суд вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо винуватості повинні тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам закону, що має суттєве значення для вирішення справи по суті, та унеможливлює винесення постанови про визнання правопорушника винним.

Оскільки, судом робиться висновок щодо невідповідності постанови приписам чинного законодавства, а відповідачем, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, не виконано обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, суд вважає, що справа не містить матеріалів, з яких можливо "поза розумним сумнівом" встановити винність позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.

На підставі вищевикладеного в сукупності адміністративний позов є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Враховуючи приписи ст. 316 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених ст. ст. 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Ст. 286 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, постанова суду апеляційної інстанції у справах про адміністративне правопорушення оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Одесі Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, постанову Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від "31" жовтня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "27" лютого 2018 р.