Справа № 826/14432/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2018 року 16:30 № 826/14432/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Кадькаленко А.С., від відповідача - Рогоза Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Нова фінансова компанія»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова фінансова компанія» (далі - позивач/ ТОВ «Нова фінансова компанія») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі-відповідач/ ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.09.2016 №, №, №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну виїзну планову перевірку ТОВ «Нова фінансова компанія» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 31.12.2015.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «Нова фінансова компанія»:

1. пп. 153.8.1, пп. 153.8.3 п. 153.8 статті 153 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 13577 грн., в тому числі за 2014 рік - на 13577 грн.;

2. пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 338947 грн., в тому числі за 2015 рік - на 338948 грн.;

3. п. 172.1, п. 172.2, п. 172.3, п. 172.4, п. 172.7, п. 272.8 статті 172, пп. 168.1.1. п. 168.1 статті 168, п. 167.2 статті 167, пп. «а» п. 171.2 статті 171 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством занижено зобов'язання по сплаті до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 37319,30 грн., в тому числі по за 2013 рік - 67319,30 грн.

4. пп. 265.7.5 п. 265.7 статті 265 Податкового кодексу України, в результаті несвоєчасного подання річної податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2013 рік.

За наслідками перевірки ГУ ДФС у м. Києві складено акт від 15.08.2016 №700/26-15-14-06-02/31865319 (далі по тексту - акт перевірки) та прийняті податкові повідомлення рішення від 01.09.2016:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 16971,00 грн., з яких 13577- за податковими зобов'язаннями, 3394 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в загальному розмірі 84149,13 грн., з яких 67319,30 грн. - за податковим зобов'язанням та 16829,83 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 338948 грн.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Підпунктом 153.8.1 пункту 153.8 статті 153 Податкового кодексу України визначено, що облік загального фінансового результату (прибутку/збитку) за операціями з торгівлі цінними паперами ведеться платником податку окремо від інших доходів і витрат.

Платник податку визначає фінансовий результат за операціями з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, окремо від фінансового результату за операціями з цінними паперами, що не перебувають в обігу на фондовій біржі.

Платники податку визначають фінансовий результат за операціями з цінними паперами відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку шляхом зменшення прибутків за операціями з цінними паперами на суму збитків від операцій з іншими паперами протягом такого звітного періоду.

Витрати платника податку на користь продавця або емітента цінних паперів визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від відчуження таких цінних паперів.

Підпунктом 153.8.3 пункту 153.8 статті 153 Податкового кодексу України України передбачено, що якщо за результатами звітного періоду загальна сума збитків від операцій з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, перевищує загальну суму прибутків від таких операцій, то сума від'ємного значення фінансового результату за операціями з цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, переноситься у зменшення загального фінансового результату за такими операціями в наступних звітних періодах до повного погашення.

Якщо за результатами звітного періоду загальна сума прибутків від операцій із цінними паперами, що перебувають в обігу на фондовій біржі, перевищує загальну суму збитків від таких операцій, сума перевищення включається до об'єкта оподаткування за такими операціями та оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 151.1 цього Кодексу.

Згідно п. 172.1. статті 172 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об'єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Відповідно до п. 172.2. статті 172 Податкового кодексу України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об'єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об'єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

У такому самому порядку оподатковується дохід від продажу (обміну) об'єкта незавершеного будівництва.

Пунктом 172.3. статті 172 Податкового кодексу України передбачено, дохід від продажу об'єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об'єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону.

При обміні об'єкта нерухомості на інший (інші) дохід платника податку у вигляді отриманої ним грошової компенсації від відчуження нерухомого майна, визначеного:

а) у абзаці першому пункту 172.1 цієї статті, - не оподатковується;

б) у пункті 172.2 цієї статті, - оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п. 172.4. статті 172 Податкового кодексу України під час проведення операцій з продажу (обміну) об'єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Нормами п. 172.7. статті 172 Податкового кодексу України встановлено, що одночасно з дією пункту 172.4 цієї статті, якщо стороною договору купівлі-продажу, міни об'єкта нерухомого майна є юридична особа чи фізична особа - підприємець, така особа є податковим агентом платника податку щодо нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету податку з доходів, отриманих платником податку від такого продажу (обміну).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2010 у справі №2-2682-1/10 позов ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю.

30 грудня 2010 року ТОВ «Нова фінансова компанія» придбало у ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» заборгованість фізичної особи - громадянина України ОСОБА_5 за кредитним договором.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2011 по справі №2-2682-1/10 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача з ПАТ «Перший інвестиційний банк» на ТОВ «Нова фінансова компанія».

Державним виконавцем були складені акти від 28.12.2012 №24253242-3/9, №24253242-2/9, №24253242/9 про реалізацію предмета іпотеки при примусовому виконанні виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва, виданого 22.12.2011 у справі №2-2682-1/10 про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 05.12.2007 в розмірі 13454315,44 грн.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно, а саме:

- квартира АДРЕСА_1;

- квартира АДРЕСА_2;

- квартира АДРЕСА_3.

Зазначене майно було виставлене на прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, але торги не відбулись у зв'язку із відсутністю зареєстрованих покупців. Проте, іпатекодержатель -ТОВ «Нова фінансова компанія» придбало вказане нерухоме майно шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

Відповідно до наказу від 05.01.2015 №1-Б «Про організацію облікової політики у відповідності з міжнародними стандартами звітності ТОВ «Нова фінансова компанія» на вимогу статті 12 «Застосування міжнародних стандартів», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», починаючи з 01.0.2013складає фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності (МСФЗ).

Як вбачається з пояснень позивача, вказана вище квартира №6 обліковувалась на рах. 100 «Інвестиційна нерухомість», з огляду на відсутність в Плані рахунків змоги відображення отриману нерухомість як таку, що є непоточним активом та отримується для продажу у результаті звичайної діяльності.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, заперечень ГУ ДФС у м. Києві, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Нова фінансова компанія» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на нездійснення позивачем оцінки справедливої вартості квартири №6 загальною площею 120,20 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Крюковщина, вул. Паркова, 2, балансова вартість 562722 грн., у відповідності до приписів Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку 40, що облікована позивачем на балансовому рахунку 100 «Інвестиційна нерухомість».

Так, за твердженнями контролюючого органу, оцінка справедливої вартості вказаної квартири складає 7501,41 грн. за 1 кв.м., що дорівнює 901670 грн. за 120,20 кв.м. та перевищує суму балансової вартості на 338948 грн., таким чином, зазначає контролюючий орган, позивачем занижено доходи на суму дооцінки інвестиційної нерухомості, а саме на 338948 грн.

Поряд з цим, ГУ ДФС у м. Києві вказує, що перевіркою встановлено заниження податку на доходи в сумі 67319 грн. внаслідок не оподаткування податком на доходи фізичних осіб доходу платника податку ОСОБА_4 в сумі 1346386 грн. від реалізації його нерухомого майна.

Суд не погоджується із такими доводами контролюючого органу, з огляду на наступне.

Відповідно до Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 40 (далі-МСБО 40) інвестиційна нерухомість - нерухомість (земля чи будівля, або частина будівлі, або їх поєднання), утримувана (власником або орендарем згідно з угодою про фінансову оренду) з метою отримання орендних платежів або збільшення вартості капіталу чи для досягнення обох цілей, а не для:

а) використання у виробництві чи при постачанні товарів, при наданні послуг чи для адміністративних цілей, або

б) продажу в звичайному ході діяльності.

Згідно пункту 7 МСБО 40 інвестиційна нерухомість утримується з метою отримання орендної плати або збільшення капіталу, або в їх поєднанні. Отже, інвестиційна нерухомість генерує грошові потоки в значній мірі незалежно від інших активів, утримуваних суб'єктом господарювання. Це відрізняє інвестиційну нерухомість від нерухомості, зайнятої власником. Виробництво або постачання товарів та надання послуг (або використання нерухомості для адміністративних цілей) генерує грошові потоки, які мають відношення не тільки до нерухомості, а й до інших активів, що використовуються у процесі виробництва або постачання. До нерухомості, зайнятої власником, застосовується МСБО 16 "Основні засоби".

Разом з тим, відповідно до пункту 9 МСБО 40 не є інвестиційною нерухомістю, а тому виходять за межі сфери застосування цього Стандарту:

а) нерухомість, утримувана для продажу під час звичайної діяльності або яка перебуває в процесі будівництва чи поліпшення з метою такого продажу (див. МСБО 2 "Запаси"), наприклад, нерухомість, яка була придбана виключно з метою подальшого продажу в найближчому майбутньому або для поліпшення та перепродажу;

б) нерухомість, яка будується або поліпшується за дорученням третіх сторін (див. МСБО 11 "Будівельні контракти");

в) нерухомість, зайнята власником (див. МСБО 16), включаючи (серед іншого) нерухомість, утримувану для майбутнього використання як нерухомість, зайняту власником; нерухомість, утримувану для майбутнього поліпшення та подальшого використання як нерухомість, зайняту власником; нерухомість, зайнята працівниками (незалежно від того, чи сплачують ці працівники, чи не сплачують орендну плату за ринковими ставками), та нерухомість, зайнята власником, вибуття якої очікується;

ґ) нерухомість, яка надана в оренду іншому суб'єктові господарювання за угодою фінансової оренди.

З системного аналізу вищевказаного вбачається, що МСБО 40 застосовуються виключно для обліку інвестиційної нерухомості, ознакою якої, в свою чергу, є генерування грошових потоків в значній мірі незалежно від інших активів, утримуваних суб'єктом господарювання.

Поряд з цим, товариство з обмеженою відповідальністю «Нова фінансова компанія» є фінансовою установою, яка, крім іншого, може здійснювати діяльність в частині надання послуг факторингу. Як вказано вище, право власності на квартиру №6 що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Крюковщина, вул. Паркова, 2, було отримано внаслідок здійснення виконавчого провадження, яке нерозривно пов'язане та є складовою стягнення боргу фізичної особи - ОСОБА_5, право вимоги якого (боргу) було придбане позивачем у ході здійснення звичайної господарської діяльності.

З огляду на вищевикладене, вказаних об'єкт нерухомого майна за своєю природою не підпадає під ознаки інвестиційної нерухомості, а є непоточним активом, утримуваним для продажу.

Разом з цим, відповідно до приписів пункту 15 Міжнародного стандарту фінансової звітності 5 (МСФЗ 5) суб'єкт господарювання оцінює непоточний актив (або ліквідаційну групу), класифікований як утримуваний для продажу, за нижчою з оцінок: або за балансовою вартістю, або за справедливою вартістю з вирахуванням витрат на продаж.

Отже, з вказаного вбачається право вибору суб'єкта господарювання - застосування балансової вартості чи справедливої вартості, а не його обов'язок дооцінки нерухомого майна.

Також суд вбачає твердження контролюючого органу щодо заниження податку на доходи в сумі 67319 грн. внаслідок не оподаткування податком на доходи фізичних осіб доходу платника податку ОСОБА_4 в сумі 1346386 грн. від реалізації його нерухомого майна такими, що нормативно необґрунтованими, оскільки, юридична особа є податковим агентом фізичної особи, яка отримує дохід від відчуження нерухомості у разі договору купівлі-продажу або міни.

Проте, перехід права власності на нерухоме майно, що належало громадянину ОСОБА_5 відбулось не на підставі договірних відносин, а в результаті стягнення в порядку виконавчого провадження.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем правомірності прийняття оспорюваних податкових повідомлень рішень.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів порушень позивачем приписів податкового законодавства, доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень від 01.09.2016 №, №, № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія" задовольнити повністю.

2.Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 01.09.2016р. №№, , .

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 6601,03 відшкодувати товариству з обмеженою відповідальністю "Нова фінансова компанія" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян