Справа № 381/3796/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ №381/3796/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Літвіної Н.М.,

Троян Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року (прийняту у порядку скороченого провадження, суддя Чернишова Є.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

20 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Фастівського міськрайонного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, у якому просила визнати дії відповідача протиправними, зобов'язати відповідача оформити та видати їй посвідчення потерпілого від аварії на ЧАЕС 1-ї категорії із числа потерпілих від аварії на ЧАЕС категорії 4.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації про зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, в якій просить скасувати постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Від Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року прийнята у порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент прийняття постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову суду - скасувати з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 є громадянкою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю та має відповідне посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_1 від 27.07.1995 р.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, інвалідності і смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС від 12.04.2017 р. № 3175 захворювання позивача пов'язане із впливом аварії на ЧАЕС.

Крім того, відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії від 29.05.2017 року серії АВ № 0769685 позивач є інвалідом 2 групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на ЧАЕС.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема, потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 11 цього Закону до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4 належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12 вказаного Закону), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу.

Статтею 12 названого Закону передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я.

Відмовляючи у встановленні позивачу статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації посилався на Закон України від 28.12.2014 року № 76-VІІІ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", що набрав чинності 01.01.2015 р., яким внесено зміни до Закону України "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 27.02.1991 року № 791а-XII та, зокрема, зону посиленого радіоекологічного контролю, в якому проживала позивач, виключено з числа зон, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Колегія суддів вважає, що виключення із правового регулювання зони, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, як зона посиленого радіоекологічного контролю, мало наслідком лише скасування компенсацій та пільг особам, віднесеним до категорії 4, які були гарантовані державою до 01.01.2015 року. В той же час, жодних змін у правовому регулюванні статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відбулось.

Крім того, виключення законодавцем з 01.01.2015 року з правового поля поняття "зона посиленого радіоекологічного контролю" не позбавляє особу статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4, оскільки наявність такого статусу пов'язана, зокрема, з фактом постійного проживання або постійної роботи чи постійного навчання на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови проживання або роботи чи постійного навчання станом на 1 січня 1993 року у цій зоні не менше чотирьох років, в той час як зона посиленого радіоекологічного контролю існувала до 01.01.2015 року.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 4 зберігається за особою, якій він присвоєний, довічно, оскільки його отримання до 01.01.2015 року ( а саме 27.07.1995 р.) відбулось правомірно, а зміни, внесені до законодавства про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, жодним чином не вплинули на статус потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, який було отримано до 01.01.2015 року.

При цьому, суд зазначає, що та обставина, що позивач проходила огляд в МСЕК вже після набрання чинності Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 року № 76-VІІІ, не має правового значення для вирішення питання про встановлення позивачу статусу потерпілого 1 категорії, оскільки, на момент проходження огляду МСЕК позивач мав статус потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, який зберігається у нього довічно, якщо не буде змінений на іншу категорію.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС та інвалідності вже не проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки така зона відповідно до чинного законодавства, виключена, а тому, на момент складання експертного висновку від 12.04.2017 року та звернення із заявою про надання статусу та посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії ОСОБА_2 не мала статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання видати посвідчення особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Крім того, судом першої інстанції невірно зазначено, що оскільки, позивач проходила огляд у 2017 році, тобто після набуття чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, то вона на момент огляду та видачі довідки МСЕК вже не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки, як за спливом часу, так і у зв'язку з прийняттям будь-яких нових Законів правовий статус позивача, як постраждалої від Чорнобильської катастрофи не може бути відмінений, чи втрачений незалежно від її теперішнього місця проживання. Статтею 22 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися із висновком Фастівського міськрайонного суду Київської області щодо втрати позивачем статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи у зв'язку із тим, що ОСОБА_2 на час встановлення захворювання, пов'язаного з впливом аварії на ЧАЕС та інвалідності вже не проживала в зоні посиленого радіоекологічного контролю, згідно вищенаведених змін до законодавства, оскільки така зона виключена.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи регулює Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 із змінами і доповненнями (далі - Порядок № 51).

За визначенням, наведеним у Порядку № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Абзацом 3 пункту 10 Порядку № 51 встановлено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання.

Відповідно до абзаців 4 та 9 пункту 10 Порядку № 51 посвідчення видаються інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов'язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до п.10 Порядку № 51 рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Інших вимог щодо надання документів вказаний Порядок не містить, відтак до заяви додаються копії документів для встановлення особи, зокрема, паспорт та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, копія виписки-довідки МСЕК із експертним висновком та посвідчення потерпілого 4 категорії.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у позивача наявні всі юридичні підстави для встановлення статусу потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та видачі посвідчення потерпілого 1 категорії, оскільки статтею 14 Закону №796-XII визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку не виконаний.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи, що позивачем подано всі необхідні документи та виконано умови, визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII, для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняти рішення про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати їй відповідне посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до помилкового вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст. 245, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної держаної адміністрації про зобов'язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у встановленні ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі їй відповідного посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Зобов'язати Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняти рішення про встановлення ОСОБА_2 статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, та видати їй відповідне посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Н.М. Літвіна

Н.М. Троян

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Троян Н.М.