Справа № 826/25900/15
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 лютого 2018 року 12:32 № 826/25900/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомДержавного підприємства «Антонов»
доДержавної фіскальної служби України
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. №

за участю представників сторін:

від позивача: Підкова Ю.В.;

від відповідача: Бабинець М.В.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 22 лютого 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Антонов» звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить, з урахуванням уточненої позовної заяви, визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.12.2015 р. суддею Літвіновою А.В. відкрито провадження по справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.11.2017 р. справу прийнято до провадження суддею Васильченко І.П.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 510,00 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, оскільки позивачем самостійно було виправлено допущенні помилки в податковій декларації, а тому підстави для застосування штрафу відсутні.

Представник позивача зазначив, що уточнення у формі №1-ДФ за вказані періоди виникли у зв'язку із виконанням податковим агентом вимог п. 169.4 «перерахунок податку, перерахунок та обмеження податкової соціальної пільги» та виправлені відповідно до вимог ст. 50 «внесення змін до податкової звітності». В даному випадку уточнюючий розрахунок за ф. №1-ДФ було надано по причині проведення остаточного розрахунку з платником податку, який припиняє трудові відносини з таким роботодавцем.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки позивачем було пропущено граничні строки подачі уточнюючого податкового розрахунку за ф. №1-ДФ за ІІ та IV квартал 2015року.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Міжрегіональним Головним управлінням ДФС-Центральний офіс з обслуговування великих платників проведено документальну позапланову виїзну перевірку ДП «Антонов» з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині подання, з недостовірними відомостями та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, що відображено у уточнюючих розрахунках форми 1-ДФ за ІІ та IV квартал 2014 р.

Перевіркою встановлено, що позивачем в порушення вимог абз «а» пп. 176.2 ст. 176, з урахуванням п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст.49 Податкового кодексу України при поданні ДП «Антонов» податкового розрахунку про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку за ІІ та IV квартали 2014 року, надано недостовірні відомості за з помилками, які виправлено поданням уточнюючого податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (ф.№1-ДФ) від 10.06.2015 (вх. № ), від 12.05.2015 (вх. ), що призвело до збільшення податкового зобов'язання відповідно.

За результатами перевірки складено акт від 08.10.2015 р. № 976/28-10-40-10/143075 та винесено податкове повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № , яким позивачу визначено штрафні санкції з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами в розмірі 510,00 грн.

За результатами розгляду заперечень на акт перевірки, Міжрегіональним Головним управлінням ДФС-Центральний офіс з обслуговування великих платників надано відповідь від 21.10.2015 № 23392/10/28-10-40-10-12, якою висновки акту документальної позапланової виїзної перевірки ДП «Антонов» з питання дотримання вимог податкового законодавства в частині подання з недостовірними відомостями та з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, що відображено в уточнюючих розрахунках форми 1-ДФ за ІІ та IV квартал 2014 р. залишено без змін.

За результатами адміністративного оскарження, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 12.11.2015 р. № 2410/6/99-99-10-01-03-15, яким податкове повідомлення-рішення від 23.10.2015 р. № залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Позивач, вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених Податковим кодексом України) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платника податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Згідно пп. 47.1.3 п. 47.1 ст. 47 Податкового кодексу України особи, які несуть відповідальність за складення податкової звітності, відповідальність за неподання, порушення порядку заповнення документів податкової звітності, порушення строків їх подання контролюючим органам, недостовірність інформації, наведеної у зазначених документах, несуть: податкові агенти.

Відповідно до пп. 49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до п. 51.1 ст. 51 Податкового кодексу України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах платник податків самостійно виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації, він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до абз. 4 п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, якщо після подачі декларації за звітний період платник податку подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи не застосовуються.

Аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що платник податків має право самостійно виправляти допущені ним помилки під час подання податкової звітної декларації. При цьому штрафні санкції, визначені п. 119.2 ст. 119 Податкового кодексу України не застосовуються лише у випадку подання нової декларації до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період.

Відповідно до п. 119.2 ст. 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, 08.08.2014 р. ДП «Антонов» було подано до Міжрегіонального Головного управління ДФС-Центральний офіс з обслуговування великих платників два податкових розрахунки, які містили арифметичні помилки, а саме: 08.08.2014 р. податковий розрахунок ф. 1-ДФ за ІІ квартал 2014 р. (реєстраційний № ) та 09.02.2015 р. - податковий розрахунок ф. 1-ДФ за IV квартал 2014 р. (реєстраційний номер ).

Підприємством самостійно було виявлено помилки, допущені у вказаних деклараціях у зв'язку із чим було подано уточнюючі розрахунки звіту за ф. 1-ДФ.

Так, за звітний податковий період ІІ квартал 2014 року було подано (уточнюючий) розрахунок звіту форми № 1-ДФ 10.06.2015 р. (реєстровий № ) при граничному терміні подання податкового розрахунку ф. 1-ДФ за ІІ квартал 2014 р. - 11 серпня 2014 року.

За IV квартал 2014 р. позивачем було подано (уточнюючий) розрахунок звіту форми №1-ДФ 12.05.2015 р. (реєстраційний № ) при граничному терміні подання податкового розрахунку ф. 1-ДФ за IV квартал 2014 р. - 10 лютого 2015 р.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що уточнюючі розрахунки за І та IV квартал 2014 р. звіту форми № 1-ДФ подано після закінчення граничних строків подання декларацій за вказані періоди.

З огляду на викладене, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає обґрунтованими висновки контролюючого органу про порушення позивачем пункту 176.2 статті 176 з урахуванням підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, відтак, спірне податкове повідомлення - рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірність прийнятого на їх підставі рішення у зв'язку із чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Державного підприємства «Антонов» (03062, м.Київ, вул. Академіка Туполєва, 1, ) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст постанови виготовлено та підписано 22.02.2018 р.