Справа № 425/2596/17
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 лютого 2018 року

Київ

справа № 425/2596/17

провадження № К/9901/26295/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Шарапи В. М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року, ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 жовтня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Мохно Аліни Олексіївни, Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірною бездіяльності щодо виконання судового рішення та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувсь до суду першої інстанції з уточненим позовом до державного виконавця Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Мохно Аліни Олексіївни, Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірною бездіяльності щодо виконання судового рішення Рубіжанського міського суду (з урахуванням рішення Апеляційного суду Луганської області від 4 липня 2016 року) в цивільній справі № 425/4442/15-ц та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою від 10 жовтня 2017 року Рубіжанський міський суд Луганської області вказаний позов залишив без руху.

Ухвалою від 30 жовтня 2017 року Рубіжанський міський суд Луганської області відмовив у відкритті у відкритті провадженні у справі.

Донецький апеляційний адміністративний суд постановою від 16 січня 2018 року залишив без змін ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 жовтня 2017 року.

Вважаючи такі судові рішення постановленими з порушенням вимог процесуального закону, позивач оскаржив їх у касаційному порядку.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року, суд виходить із такого.

За приписами частини першої статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали від 10 жовтня 2017 року, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 частини п'ятої статті 214 указаного Кодексу закріплено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у випадках, якщо справа не переглядалася в апеляційному порядку.

Аналогічні правила закріплені у чинній редакції КАС України.

Так, частиною п'ятою статті 321, частиною першою статті 328 цього Кодексу обумовлено, що судові рішення суду апеляційної інстанції оскаржуються в касаційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 цієї ж редакції КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового регулювання та з урахуванням того, що ухвала Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року не була предметом апеляційного перегляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження в частині оскарження цього судового рішення і необхідність відмови у його відкритті.

Перевіряючи касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 жовтня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року, суд зазначає таке.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із неможливості розгляду позову за правилами адміністративного судочинства через те, що предметом оскарження у справі є бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення, постановленого по цивільній справі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 зазначеного Кодексу).

Отже, за вказаного правового регулювання, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 181 цього ж Кодексу передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

За правилами статті 383 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (далі - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Оскільки у цій справі позивач звернувсь із позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця, а виконавче провадження відкрито на підставі судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства (справа № 425/4442/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу), то така справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним, серед іншого, в постановах від 30 червня 2015 року у справі № 21-278а15, від 1 грудня 2015 року у справі № 21-3404а15 та від 8 листопада 2016 року у справі № 21-5539а15).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 109 Кодексу адміністративного судочинства в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Отже, Верховний Суд констатує, що суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 109, статті 181 Кодексу адміністративного судочинства в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Суд апеляційної інстанції підтримав позицію суду першої інстанції та за результатом апеляційного перегляду залишив його рішення без змін.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України, який, з урахуванням пункту 4 частини першої статті 294 цього Кодексу, включає і ухвали про відмову у відкритті провадження у справі.

Необхідно зауважити, що відповідно до пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, який діяв на час ухвалення оскаржуваних судових рішень суду першої інстанції, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі також у випадках, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ця норма підлягала застосовуванню до всіх без винятку судових рішень адміністративних судів, які підлягали касаційному оскарженню, та давала суду касаційної інстанції повноваження відмовляти у відкритті касаційного провадження з підстав необґрунтованості касаційної скарги за умови очевидної законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення (судових рішень).

Порівняльний аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що законодавець, певною мірою звузивши право суду касаційної інстанції на відмову у відкритті касаційного провадження з підстав необґрунтованості касаційної скарги, передбачив таке право щодо ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, які підлягають касаційному оскарженню.

Як уже зазначено, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, правильно застосував положення чинного на час вирішення питання відкриття апеляційного провадження процесуального закону, доводи касаційної скарги у цій частині є необґрунтованими та не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення норм процесуального права, а тому, з урахуванням викладених законодавчих положень, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження зазначеного судового рішення та ухваленого за результатом його апеляційного перегляду рішення суду апеляційної інстанції також необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року, ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 30 жовтня 2017 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до державного виконавця Рубіжанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області Мохно Аліни Олексіївни, Головного територіального управління юстиції у Луганській області про визнання неправомірною бездіяльності щодо виконання судового рішення та стягнення моральної шкоди.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

В. М. Шарапа