Справа № 826/845/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/845/17 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Інново» до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: скасувати постанову відповідача про накладення фінансових санкцій від 28 листопада 2016 року №106-16.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що постанова від 28 листопада 2016 року №106-16 є необґрунтованою, протиправною та підлягає скасуванню у зв'язку з тим, що фінансові санкції застосовані відповідачем в оскаржуваній постанові поза межами строків, встановлених статтею 250 Господарського кодексу України. Окрім того, позивач посилається на те, що рішення про накладення фінансових санкцій прийняте не уповноваженою на це особою.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що судом першої інстанції в якості доказів розрахунку строків застосування адміністративно-господарських санкцій та висновків про їх порушення взято до уваги декларацію про початок виконання будівельних робіт від 28.10.2015 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 18.11.2015.

Однак, на думку апелянта, належними доказами виконання будівельних робіт на пам'ятці місцевого значення є дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий органом державно-будівельного контролю, а не декларація про початок виконання будівельних робіт від 28.10.2015 та декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 18.11.2015.

Позивач свідомо ввів в оману орган державного архітектурно-будівельного контролю та фактично провів роботи без отримання відповідних дозвільних документів як у сфері містобудівної діяльності, так і у сфері охорони культурної спадщини, тому декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 18.11.2015 не може бути належним доказом, а лише підтверджує проведення робіт на вказаній пам'ятці з порушенням вимог діючого законодавствіа до теперішнього часу.

Отже, при винесенні спірної постанови відповідач в повному обсязі дотримався вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини» щодо підстав, компетенції, порядку та строків видачі спірної постанови.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, меморіальний будинок по вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі Києва, є пам'яткою історії місцевого значення, відповідно до рішення Київського міськвиконкому від 27 січня 1970 року №159 та розташований у Центральному історичному ареалі міста Києва відповідно до рішення Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804 (а.с. 113).

10 листопада 2015 року спеціалісти Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) провели огляд та виконали фотофіксацію об'єкта культурної спадщини за адресою: вул. Десятинна, 13 у Шевченківському районі міста Києва.

За результатами огляду складено акт огляду об'єкта культурної спадщини по вул. Десятинна, 13 у Шевченківському районі міста Києва від 10 листопада 2015 року, яким зафіксовано, що у частині приміщень першого поверху розташовується медичний заклад «Innovo dental clinic». З боку головного фасаду, до вказаного закладу, влаштовано вхідну групу. На головному фасаді, в межах розташування зазначеного закладу, встановлені зовнішні частини кондиціонерів, влаштовано рекламний кронштейн. За наявними ознаками у вказаних приміщеннях проведено будівельно-ремонтні роботи з влаштування медичного закладу. На момент огляду будівельні роботи не проводились, доступ до приміщень будинку обмежено, двері зачинено. Власника зазначених приміщень, розташованих у будівлі - не встановлено (а.с. 43).

12 листопада 2015 року до відповідача надійшло депутатське звернення від 10 листопада 2015 року №418НД/404 з вимогою реагування щодо будівельних робіт, що проведенні на вищезазначеній пам'ятці (а.с. 44-45).

04 грудня 2015 року Державна архітектурно-будівельна інспекція України надала відповідачу відповідь №40-303-6/10522 на депутатське звернення, в якому повідомила, що замовнику будівництва - ПП «Кристал і Ко» зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» від 28 жовтня 2015 року №КВ84. У подальшому замовнику будівництва - ПП «Кристал і Ко» зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» від 18 листопада 2015 року №КВ78 (а.с. 47-48).

12 березня 2016 року спеціалісти Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) провели огляд та виконали фотофіксацію об'єкта культурної спадщини за адресою: вул. Десятинна, 13 у Шевченківському районі міста Києва. За результатами огляду складено акт огляду об'єкта культурної спадщини по вул. Десятинна, 13 у Шевченківському районі міста Києва від 12 березня 2016 року, яким зафіксовано, що на головному фасаді, в межах розташування медичного закладу «Innovo dental clinic» встановлені зовнішні частини кондиціонерів, влаштовано рекламний кронштейн, за наявними ознаками у вказаних приміщеннях проведено будівельно-ремонтні роботи з влаштування медичного закладу (а.с. 49-54).

У результаті огляду встановлено, що власником частини приміщень першого поверху загальною площею 183,7 м. кв. є фізична особа-підприємець ОСОБА_3. Охоронний договір на частину об'єкта культурної спадщини з Департаментом не укладено. Згідно договору оренди нерухомого майна від 08 вересня 2015 року зазначені приміщення передані в орендне користування ПП «Кристал і Ко» без погодження Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У подальшому, відповідачем винесено припис від 12 квітня 2016 року №306/П, згідно якого відповідач вимагав від позивача надати до 19.04.2016 відділу інспекції Департаменту проектну та дозвільну документацію на проведення робіт на об'єкті культурної спадщини за вказаною адресою та право-установчу документацію, укласти з Департаментом охоронний договір на частину об'єкта культурної спадщини за адресою: вул. Десятинна, 13 у Шевченківському районі міста Києва (а.с. 66-67).

07 листопада 2016 року спеціалістами Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відносно позивача складено акт про вчинення правопорушення №132, з якого вбачається, що за підсумками проведеного огляду об'єкта культурної спадщини на вул. Десятинна, 13 встановлено, що в частині приміщень першого поверху зазначеного будинку розташовується медичний заклад. За наявними ознаками, у приміщеннях проведено будівельно-ремонтні роботи з пристосування частини нежитлових приміщень першого поверху під медичний заклад (а.с. 69-70).

Крім того, у вказаному Акті встановлено, що ПП «Кристал і Ко» у зазначених приміщеннях будинку проведено будівельні та ремонтні роботи, що призвели до зміни пам'ятки і є порушенням частини першої статті 22 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Науково-проектна документація на погодження та отримання дозволу в установленому законодавством порядку, до Департаменту не надавалася. На фасаді будинку розміщено рекламний засіб (кронштейн з логотипом закладу) без погодження Департаменту.

Як наслідок, постановою Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28 листопада 2016 року №106-16 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини» накладено на ПП «Кристал і Ко» фінансові санкції: за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації пам'ятки у розмірі 102 000 грн (а.с. 15-18).

У подальшому, ПП «Кристал і Ко» змінило своє найменування на ПП «Інново» у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 101-103).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач дізнався про вчинення позивачем порушення у сфері охорони культурної спадщини 04 грудня 2015 року з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-303-6/10522, в якому зазначалося про отримання позивачем декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» від 28 жовтня 2015 року №КВ84 та декларації про готовність об'єкта до експлуатації: «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» від 18 листопада 2015 року №КВ78, тому фінансові санкції можуть бути застосовані до позивача протягом шести місяців з дня виявлення порушення, тобто до 04 червня 2016 року. Крім того, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» позивач отримав 18 листопада 2015 року, отже, саме 18 листопада 2015 року є датою порушення позивачем законодавчих правил у сфері охорони культурної спадщини, оскільки саме 18 листопада 2015 року позивач закінчив реконструкцію об'єкта культурної спадщини без отримання відповідних дозвільних документів, тому фінансова санкція може бути застосовано до позивача не пізніше як через один рік з дня порушення, тобто не пізніше 17 листопада 2016 року. Таким чином, зважаючи, що постанова про застосування до позивача фінансових санкцій прийнята відповідачем лише 28 листопада 2016 року, тобто після закінчення обох обмежувальних строків, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Правові засади здійснення охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 №1805-III (далі - Закон №1805-III).

У відповідності до частини першої статті 18 Закону №1805-III об'єкти культурної спадщини, що є пам'ятками (за винятком пам'яток, відчуження або передача яких помежуються законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передачі власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно частини першої статті 22 Закону №1805-III пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

У відповідності до частин першої-четвертої статті 24 Закону №1805-III власник або уповноважений ним орган, користувач зобов'язані утримувані на пам'ятку в належному стані, своєчасно проводити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

У разі виникнення загрози для збереженості пам'ятки її власник або уповноважений ним орган, особа, яка набула права володіння, користування чи управління, зобов'язані негайно повідомити про це орган охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та орган місцевого самоврядування, на території якого розташована пам'ятка.

Абзацом другим частини п'ятої вказаної статті встановлено, що розміщення реклами на пам'ятках місцевого значення, в межах зон охорони цих пам'яток, історичних ареалів населених місць здійснюється на підставі дозволу, що оформлюється видається) відповідно до Закону України «Про рекламу» за участю органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно абзацу другого частини першої статті 26 Закону №1805-III консервація, реставрація, реабілітація, музеєфікація, ремонт, пристосування пам'яток місцевого значення здійснюються за наявності письмового дозволу органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції, на підставі погодженої з ними науково-проектної документації.

Статтею 30 Закону №1805-III встановлено, що органи охорони культурної спадщини зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці або порушує законодавство, державні стандарти, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини.

Приписи органів охорони культурної спадщини є обов'язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Органи місцевого самоврядування, на території яких не створено органів охорони культурної спадщини, зобов'язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам'ятці, негайно повідомивши про це відповідний орган охорони культурної спадщини місцевого органу виконавчої влади.

Органи місцевого самоврядування зобов'язані повідомляти відповідні органи охорони культурної спадщини про бездіяльність власника або уповноваженого ним органу, особи, яка набула права володіння, користування чи управління, що створює загрозу пам'ятці.

Відповідно до статті 44 Закону №1805-III відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, такі фінансові санкції: за проведення будь-яких незаконних робіт, що можуть завдати або завдали шкоди пам'ятці, її території, охоронюваній археологічній території, охоронним зонам, історичним ареалам населених місць, - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам'яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за неподання, несвоєчасне подання або подання явно недостовірної інформації про виявлені у процесі земляних, будівельних, шляхових, меліоративних та будь-яких інших робіт об'єкти культурної спадщини - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; за ухилення власника пам'ятки або уповноваженого ним органу від підписання охоронного договору або за порушення ним режиму використання пам'ятки - у розмірі від ста до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішення органу охорони культурної спадщини про застосування фінансових санкцій може бути оскаржено до суду.

Фінансові санкції, накладені органом охорони культурної спадщини, стягуються у встановленому законом порядку.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем винесено припис від 12 квітня 2016 року №306/П, згідно якого відповідач вимагав від позивача надати до 19 квітня 2016 року до відділу інспекції Департаменту проектну та дозвільну документацію на проведення робіт на об'єкті культурної спадщини за вказаною адресою та право-установчу документацію, укласти з Департаментом охоронний договір на частину об'єкта культурної спадщини за адресою: вул. Десятинна, 13 у Шевченківському районі міста Києва (а.с. 66-67).

Постановою Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 28 листопада 2016 року №106-16 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері охорони культурної спадщини» накладено на ПП «Кристал і Ко» фінансові санкції: за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації пам'ятки у розмірі 102 000 грн (а.с. 15-18).

Однак, позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано доказів на спростування порушень законодавства у сфері охорони культурної спадщини, які визначені відповідачем в оскаржуваній постанові.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 238 Господарського Кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Згідно статті 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; ліквідація суб'єкта господарювання; інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Частиною першою статті 250 Господарського кодексу України встановлено, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно - господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності. Фактично у наведеній статті містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть застосовуватися після закінчення одного року з дня вчинення порушення суб'єктом господарювання встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, зокрема, вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Другий обмежувальний строк, встановлений у цій статті, полягає у тому, що адміністративно-господарські санкції не можуть бути застосовані пізніше шести місяців з дня виявлення порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності уповноваженим органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Таким чином, другий обмежувальний строк у застосуванні адміністративно-господарських санкцій за правопорушення у сфері містобудівної діяльності полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання правопорушення у сфері містобудівної діяльності, орган державного архітектурно-будівельного контролю, приймаючи рішення про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має діяти в межах граничних строків, встановлених частиною першою статті 250 Господарського кодексу України. Закінчення будь-якого із встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2014 (справа №21-126а14).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 10 листопада 2015 року спеціалісти Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) провели огляд та виконали фотофіксацію об'єкта культурної спадщини за адресою: вул. Десятинна, 13 у Шевченківському районі міста Києва. Однак, за результатами огляду власника зазначених приміщень, розташованих у будівлі - не встановлено (а.с. 43).

При цьому, відповідач дізнався про вчинення позивачем порушення у сфері охорони культурної спадщини 04 грудня 2015 року з листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-303-6/10522, в якому зазначалося про отримання позивачем декларації про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» від 28 жовтня 2015 року №КВ84 та декларації про готовність об'єкта до експлуатації: «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» від 18 листопада 2015 року №КВ78 (а.с. 47).

Зважаючи на викладене, фінансові санкції можуть бути застосовані до позивача протягом шести місяців з дня виявлення порушення, тобто до 04 червня 2016 року.

Окрім того, декларацію про готовність об'єкта до експлуатації: «Реконструкція нежитлових приміщень з №1 по №13 (групи приміщень №39а) (в літ. А) під медичний заклад на вул. Десятинній, 13 у Шевченківському районі м. Києва» позивач отримав 18 листопада 2015 року, відтак саме 18 листопада 2015 року є датою порушення позивачем законодавчих правил у сфері охорони культурної спадщини.

Таким чином, фінансова санкція може бути застосована до позивача не пізніше як через один рік з дня порушення, тобто не пізніше 17 листопада 2016 року.

Однак, постанова про застосування до позивача фінансових санкцій прийнята відповідачем лише 28 листопада 2016 року, тобто після закінчення обох обмежувальних строків, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, що свідчить про протиправність оскаржуваної постанови відповідача від 28 листопада 2016 року.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанцій є законним та обгрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 27 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.