Справа № 826/3330/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

01 березня 2018 року м. Київ № 826/3330/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П., розглянувши без виклику сторін заяву про вжиття заходів забезпечення позову по справі

за позовомОСОБА_1
доМіністерства охорони здоров'я України
про скасування наказу від 20.02.2018 № 15-Адм

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства охорони здоров'я України, в якому просить скасувати наказ МОЗ України від 20.02.2018 р. №15-Адм «Про проведення перевірки».

Разом із позовною заявою, позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій вона просить постановити ухвалу про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом зупинення дії пункту 3 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 20.02.2018 р. № 15-Адм «Про проведення перевірки».

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обумовлено очевидною протиправністю оскаржуваного рішення, що полягає у тому, що відсторонення позивача від виконання повноважень за посадою ректора НМУ ім. О.О. Богомольця є безпідставним і необґрунтованим, оскільки не містить конкретних та достовірних фактів, а ґрунтується лише на припущеннях відповідача.

Позивач вважає, що подальші дії відповідача призведуть до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача при прийнятті оскаржуваного наказу в частині відсторонення позивача.

Вивчивши заяву про забезпечення адміністративного позову та подані матеріали на стадії відкриття провадження по справі, суд вважає, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 154 цього Кодексу).

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Виходячи зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позивачем наведені обставини, які у відповідності до норм Кодексу адміністративного судочинства України дають підстави вважати, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може призвести до їх порушення, зокрема, ускладнити подальше виконання її обов'язків на посаді ректора НМУ ім. О.О. Богомольця.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Щодо підстав вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 19 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Відповідно до вказаної норми Закону для розгляду справ в порядку адміністративного судочинства необхідно дві обставини - наявність публічно-правового спору, та у цьому спорі хоча б однією із сторін має бути суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим слід зазначити, що складовими елементами правового статусу осіб публічної служби, якими є позивачі, є вступ на публічну службу, умови та порядок її проходження, звільнення з публічної служби, соціальний статус осіб публічної служби.

Конструкція цієї норми може стосуватися рішення керівника державного органу, постановленого за результатом проведення іспиту та відбору кандидатів на посаду в публічній службі, стягнення заробітної плати (грошового утримання), притягнення до відповідальності, надання відпустки, результатів кваліфікаційної атестації, переведення на іншу посаду, забезпечення права особи на соціальний захист під час проходження служби, звільнення з посади, зміни формулювання підстав звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди, завданої неправомірним звільненням, тощо.

Статус державних службовців, які працюють у державних органах та їх апараті, визначено в Законі України «Про державну службу».

Як вбачається із поданої заяви ОСОБА_1 є ректором Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, призначена на підставі контракту № 791 від 16.06.2014 р., укладеного між Міністерством охорони здоров'я України в особі Міністра охорони здоров'я України Мусія Олега Степановича та позивачем. Відповідно до п. 7.1 Контракту цей контракт діє з 16.06.2014 р. до 16.06.2021 р.

20.02.2018 р. МОЗ України видано Наказ № 15-Адм «Про проведення перевірки».

Наказ виданий на доручення в.о.Міністра Уляни Супрун від 20.02.2018 р. № 15 у зв'язку із незабезпеченням проведення ліцензійного інтегрованого іспиту «Крок.1 Стоматологія» в НМУ ім. О.О. Богомольця, а також недотримання умов контракту ректором НМУ ім.О.О.Богомольця ОСОБА_1 та директором Державної організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямів підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров'я України Булах І.Є.

Відповідно до п.3 наказу ОСОБА_1 відсторонено від виконання повноважень за посадою ректора НМУ ім.О.О. Богомольця на час здійснення перевірки.

У зв'язку із відстороненням ректора НМУ ім.О.О. Богомольця ОСОБА_1 від виконання повноважень за посадою ректора НМУ ім.О.О. Богомольця виконання обов'язків останнього на час її відсторонення покладено на Захараша Михайла Петровича, професора кафедри хірургії № 1 НМУ ім. О.О. Богомольця.

Отже, вказані правовідносини виникли не у зв'язку із проходженням державної служби, а у зв'язку із неналежним, на думку відповідача, виконанням своїх обов'язків позивачем за укладеним контрактом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову з метою захисту прав та законних інтересів позивача.

Беручи до уваги, що правомірність винесеного рішення підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, а виконання останнього призведе до порушення прав та законних інтересів позивача, суд дійшов висновку щодо доцільності задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 3 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 20.02.2018 р. № 15-Адм «Про проведення перевірки».

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення адміністративного позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Вказані заходи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 150, 154 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зупинити дію пункту 3 наказу Міністерства охорони здоров'я України від 20.02.2018 р. № 15-Адм «Про проведення перевірки».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, передбаченими ст. ст. 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко