Справа № 815/3822/17
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3822/17

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді - доповідача Косцової І.П.
суддів Стас Л.В.
Турецької І.О.
за участю: секретаряСтефанцевої Ю.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення /, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 02 грудня 2016 року №628-16 та зобов'язати повернути їй посвідчення біженця.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки її візит до країни громадянської належності здійснений з метою відвідування хворого батька. В Афганістані досі існує небезпека для її життя та здоров'я, захистом країни громадянської належності вона не користувалась і не мала такого наміру.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 травня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Державна міграційна служба України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував суперечливі пояснення позивачки стосовно обставин залишення території України, безперешкодного її виїзду на територію Афганістану, безпечного перебування там протягом трьох місяців з двома неповнолітніми дітьми, відвідування рідних та знайомих, звертання до компетентних державних органів щодо вирішення питання про оформлення спадщини, а також безперешкодного залишення Афганістану. У ДМС України є підстави вважати, що позивачка добровільно повернулася до Афганістану, який залишила внаслідок побоювання переслідувань.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у серпні 2010 року громадянка Афганістану ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала статус біженця, як особа, яка має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками належності до певної соціальної групи (абз. 2 ст. 1 Закону України "Про біженців") (а.с. 98).

13 липня 2017 року позивач отримала повідомлення Головного управління ДМС України в Одеській області від 12 червня 2017 року №174 про втрату статусу біженця на підставі рішення Державної міграційної служби України від 02 грудня 2016 року №628-16 (а.с. 33).

Законність рішення Державної міграційної служби України є предметом спору у даній справі.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та прийняте з порушенням балансу між несприятливими наслідками і цілями, на досягнення яких воно спрямоване, що є порушенням вимог ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України, а отже підлягає скасуванню.

Судова колегія вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі Закон) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 3 ч.1 ст.11 вказаного Закону передбачено, що статус біженця та додатковий захист втрачаються у разі, якщо особа, зокрема, добровільно повернулася до країни, яку вона залишила чи за межами якої перебувала внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Порядок оформлення втрати і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту, скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту регламентований розділом VII "Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту" затверджені наказ Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649 (далі Правила).

Відповідно до п.7.1 Правил рішення про втрату або позбавлення статусу біженця, або додаткового захисту чи скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято ДМС за поданням територіального органу ДМС за місцем проживання біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Згідно п.7.2 Правил підставами для подання територіальному органу ДМС про втрату чи позбавлення статусу біженця та додаткового захисту є:

а) відомості, отримані безпосередньо територіальним органом ДМС щодо наявності підстав, зазначених у частині першій або п'ятій статті 12 Закону;

б) особиста заява біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, про втрату статусу біженця або додаткового захисту;

в) надходження до територіального органу ДМС клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади про втрату особою статусу біженця або додаткового захисту;

г) надходження до територіального органу ДМС клопотання органу Служби безпеки України, іншого органу державної влади про позбавлення особи статусу біженця або додаткового захисту.

Пунктом 7.3 Правил передбачено, що подання про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вноситься територіальним органом ДМС за власною ініціативою у випадку, якщо особа, яка визнана біженцем або якій надано додатковий захист, повідомила недостовірні відомості чи пред'явила фальшиві документи, що стали підставою для визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Підпунктом «б» п.7.4 Правил визначено, що у разі отримання територіальним органом ДМС документів, що містять хоча б одну з підстав, що передбачені пунктом 7.2 або 7.3 цього розділу, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС у письмовій формі інформує особу, якій надано статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, про наявність підстав для втрати чи позбавлення її статусу біженця або додаткового захисту (крім випадків, коли відповідна особа подала заяву про наявність підстав для втрати нею статусу біженця або додаткового захисту).

Одночасно особі повідомляється, що під час розгляду відповідних матеріалів біженець або особа, якій надано додатковий захист, має право брати участь у розгляді шляхом надання відповідних пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду подання.

Згідно п. 7.7 Правил за результатами всебічного вивчення та оцінки документів і матеріалів, що долучені до особової справи, яка надійшла разом з поданням, ДМС приймає одне з таких рішень (додаток 32):

а) про втрату статусу біженця або додаткового захисту;

б) про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту;

в) про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

г) про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту або про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Аналіз наведених приписів законодавства дає підстави для висновку, що підставою втрати особою статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, зокрема є добровільне повернення такої особи до країни, яку вона залишила внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань, водночас уповноважений орган у письмовій формі зобов'язаний проінформувати таку особу про наявність вказаної підстави та повідомити про право брати участь у розгляді відповідних матеріалів шляхом надання пояснень (усних чи письмових) та надання матеріалів, які можуть мати суттєве значення при прийнятті відповідного рішення за результатами розгляду подання.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття Державною міграційною службою України рішення про втрату статусу біженця №628-16 від 02 грудня 2016 року став самостійний виїзд ОСОБА_5 з дітьми до Афганістану, суперечливі пояснення щодо мети поїздки та дати виїзду.

Водночас, судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що виїзд позивача до Афганістану не означає, що вона мала можливість скористатися або скористалася захистом країни громадянської належності. Перебування на певній території протягом обмеженого часу не свідчить про користування захистом цієї країни та про дійсне отримання особою такого захисту. Позивач був обмежений як часом, ситуацією у країні походження, так і документами, на підставі яких перебував в Афганістані.

Судова колегія зазначає, що факт перебування позивача на території Афганістану може викликати сумніви щодо правдивості тверджень позивача про наявність у нього обґрунтованих побоювань зазнати переслідувань в країні походження, однак, не може свідчити про намір або факт отримання біженцем добровільного повторного захисту в країні своєї громадянської належності.

Також судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про наявність підстав для втрати чи позбавлення її статусу біженця, та роз'яснення права приймати участь у розгляді відповідних матеріалів.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції належним чином з'ясовані всі обставини справи, їм надано правильну юридичну оцінку, порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду, не встановлено. Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 02 грудня 2016 року №628-16, зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Суддя-доповідач: І.П. Косцова

Судді: Л.В. Стас

І.О. Турецька