Справа № 161/2455/18
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2455/18
Провадження № 2-а/161/187/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Подзірова А.О., за участю секретаря судового засідання Кубяк О.В позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського 4 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2018 року серії ЕАА №291205, -

ВСТАНОВИВ:

16 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до поліцейського 4 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області сержанта поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2018 року серії ЕАА №291205.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також посилається на процесуальні порушення допущені відповідачем, зокрема на: нерозяснення йому його прав та обовязків поліцейським; неналежне місце складання спірної постанови, яка була складена не за місцем зупинки пр. Волі, 3, а на вул. Карбишева, 2/1.

З наведених вище підстав просить суд визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 10 лютого 2018 року серії ЕАА №291205 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалою судді від 20 лютого 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що він не вчиняв адміністративне правопорушення, яке зазначено у спірній постанові, а саме він здійснював поворот з вул. Паркової на пр. Волі з увімкненим поворотом, про що зазначив поліцейським, крім того вказав, що права йому не були розясненні.

Відповідач у судовому засіданні просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що факт порушення позивачем правил дорожнього руху підтверджується показами свідка поліцейського. Крім того пояснив, що поліцейським розяснювалися права позивачу, крім того на звороті постанови зазначені вісі права, що має особа, що притягається до адміністративної відповідальності, а також зазначив, що постанови відповідач вправі складати у будь-якому місці в межах міста Луцька.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідка, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, а також не заперечується сторонами, що 10 лютого 2018 року о 22 год. 39 хв., за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 2/1, поліцейським 4 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області сержантом поліції ОСОБА_2 винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10 лютого 2018 року серії ЕАА №291205, в якій зазначено, що громадянин ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_1, 10 лютого 2018 року о 21 год. 47 хв. в м. Луцьк на пр. Волі, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п.9.2 «б» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.4).

Позивач отримав вказану постанову того ж дня наручно, що не заперечується сторонами.

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові відповідача, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що порушення правил втому числі користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У підпункті «б» пункту 9.2 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР), зазначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктом 9.4 Правил дорожнього руху, передбачено, що подавати сигнал покажчиками повороту належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50 - 100 м у населених пунктах і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

З аналізу диспозиції частини другої статті 122 КУпАП слідує, що порушення правил користування попереджувальними сигналами при напрямку руху, в тому під час здійснення повороту, тягне за собою накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Так, відповідач, всупереч вимогам ухвали суду не надав суду доказів відеофіксації порушення, хоча за показанням допитаного свідка ОСОБА_3 (поліцейського, який був напарником відповідача під час зупинки транспорту позивача) обоє поліцейських мали при собі бодікамери, відповідач камеру не вмикав, а як зазначив ОСОБА_3 його відео реєстратор не вімкнувся.

Крім того, позивач категорично заперечує факт скоєного адміністративного правопорушення, а доказів протилежного суду не надано.

Самі по собі показання свідка ОСОБА_3, який пояснив, що повертаючись з вул. Паркової на пр. Волі позивач не увімкнув поворот, не є беззапереченими та належними доказами скоєного адміністративного правопорушення. Крім того, пояснення або рапорт поліцейського, який був свідком цієї події, не були долучені до оскаржуваної постанови та не були зазначені в ній в пункті 9, а отже показання цього свідка не лягли в основу прийнятної постанови про накладання адміністративного стягнення, так само зазначені пояснення суперечать поясненням позивача , який зазначив, що включав завчасно світловий покажчик повороту, а тому в розумінні ст.. 251 КУпАП не є належним та допустимим доказом.

Також, відповідачем не був залучений та допитаний в якості свідка батько позивача, який безпосередньо був очевидцем.

Також суд зауважує, що як слідує з пояснень відповідача та свідка, позивач на їх думку вчинив адміністративне правопорушення на вул. Парковій, однак у постанові помилково зазначено, що позивач вчинив правопорушення на пр. Волі.

Крім того суд враховує, що відповідач безпідставно не зупинив транспортний засіб одразу після вчинення правопорушення, а зупинив його лише на вул. Шопена, яка розташована близько 1 кілометру від перехрестя вул. Паркової та пр. Волі, доказів того, що не було можливості зупинити позивача на пр. Волі відповідачем суду не надано.

Отже, факт адміністративного правопорушення не був доведений відповідачем належними та допустимими доказами, а самі лише показання свідка суд сприймає критично, оскільки такі показання не відбиралися на стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стосовно інших процесуальних порушень, які на думку позивача здійснив відповідач, суд зазначає наступне.

Зокрема, суд зазначає про помилковість посилання позивача на те, що відповідач має право розглядати справу про адміністративне правопорушення лише не місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

У пункті 1 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року N5-рп/2015 вирішено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, справа про адміністративне правопорушення відносно позивача, могла бути розглянута у будь-якому місці в межах Волинської області. Отже відповідачем правомірно розглянута справа про адміністративні правопорушення не за місцем зупинки транспортного засобу, а за адресою м. Луцьк, вул. Карбишева, 2/1, тобто у службовому автомобілі відповідача.

Щодо посилань позивача на не розяснення йому відповідачем його прав та обовязків, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд зауважує, що таке розяснення відповідачем не було здійснено, оскільки доказів протилежного суду надано не було. Крім того свідок ОСОБА_3 в своїх показах путався щодо обставин розяснення, а саме не міг точно вказати коли саме та за яких обставин таке розяснення було проведено.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами не доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, враховуючи, що відповідачем було допущено процесуальне порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме не розяснено права та обовязки позивачу, як особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю шляхом скасування спірної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись статтею 286 КАС України, на підставі Кодексу України про адміністративні правопорушення, Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського 4 роти першого батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області сержанта поліції ОСОБА_2 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 10 лютого 2018 року серії ЕАА №291205 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 28 лютого 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_4