Справа № 821/1970/17
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1970/17
14 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Морської Г.М.,

при секретарі: Кованій В.А.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів - Оперчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення та податкового повідомлення-рішення,

встановив:

15.12.2017 ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС України в Херсонській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення від 08.11.2017р. №14806/К/99-99-11-02-01-17 ДФС України про результати розгляду скарги фізичної особи ОСОБА_3; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.04.2017р. №220-1304 про визначення податкового зобов'язання (орендна плата з фізичних осіб).

Ухвалою суду від 20.12.2017р. позов залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

04.01.2018 позивачем подано уточнену позовну заяву, недоліки позову усунуті, вимоги ухвали виконані.

Ухвалою суду від 09.01.2018 відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02.02.2018 ухвалою суду задоволено клопотання Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Справу № 821/1970/17 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання, призначене на 09.02.2018 о 13:00 год.

09.02.2018 у судовому засіданні оголошено перерву до 26.02.2018 о 13:00 год. у зв'язку із витребуванням доказів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору оренди земельної ділянки комунальної власності, укладеного 13.11.2007 між ним та Херсонською міською радою, який зареєстровано 07.12.2007 за №64 та строк дії якого поновлено до 05.10.2017, шляхом укладання 22.11.2012 додаткової угоди, є платником орендної плати за землю. 10.08.2017 позивач отримав поштою податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Херсонській області від 03.04.2017 №220-1304, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 86329,29 грн. 08.09.2017 позивачем було оскаржено податкове повідомлення - рішення в адміністративному порядку, проте рішенням ДФС України про результати розгляду скарги за №14806/К/99-99-11-02-01-14 від 08.11.2017, скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, оскаржуване податкове повідомлення - рішення без змін. Позивач вважає, що податковий орган неправомірно при обчислення розміру орендної плати застосував нормативну грошову оцінку земельної ділянки, встановлену рішенням сесії Херсонської міської ради, що було скасоване у судовому порядку, рішення суду набрало законної сили. Так рішення Херсонської міської ради №1238 від 22.11.2013р. "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Херсона" скасовано постановою Одеського адміністративного апеляційного суду по справі 821/299/16 від 10.08.2016р. Зазначена постанова була залишена без мін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2016 яка набрала законної сили 28.11.2016. Також постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 24.01.2012 р. у справі №2-а-6907/11 визнано не чинним рішення Херсонської міської ради №178 від 31.03.2011 р. "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Херсона". Постанову залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013. На думку позивача, на теперішній час є чинним рішення Херсонської міської ради від 27 квітня 2000 року № 186 "Про затвердження матеріалів грошової оцінки земель м. Херсона", яка проведена у 1999 році дочірнім науково-виробничим підприємством "Херсон- ГІС" АТ "Херсон - Діпромісто". Із вказаних підстав вважає, що повідомлення-рішення від 03.04.2017р. №220-1304 про визначення податкового зобов'язання (орендна плата з фізичних осіб) є таким, що прийнято контролюючим органом протиправно, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі із підстав викладених в позовній заяві. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов. В задоволенні позову просив відмовити повністю, мотивуючи тим, що розмір орендної плати розрахований податковим органом на підставі договору оренди, чинних норм Податкового кодексу України.

Суд відмічає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не надано будь-яких пояснень щодо доводів позивача про необхідність застосування грошової оцінки земель м. Херсона", яка проведена у 1999 році дочірнім науково-виробничим підприємством "Херсон- ГІС" АТ "Херсон - Діпромісто", також відсутня інформація який розмір нормативно-грошової оцінки землі був застосований податковим органом при розрахунку орендної плати.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між Херсонською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_3 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 07.12.2007 за №634 у Херсонській міській філії ДП "Херсонський регіональний центр державного земельного кадастру".

Предметом договору є земельна ділянка несільськогосподарського призначення під реконструкцію існуючого торговельного комплексу загальною площею 0,2024 га, розташованого за адресою: м. Херсон, пр. Сенявіна, 134 (п.1,2 Договору). Згідно п.8 Договір укладено на п'ять років. Розмір орендної плати встановлюється у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п.9 Договору). Пунктом 13 Договору визначено, що розмір орендної плати переглядається у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.

22.11.2012р між сторонами укладена додаткова угода, відповідно до якої поновлено строк дії договору на п'ять років до 05.10.2017р. та викладена нова редакція п. 9 договору, відповідно до якого розмір орендної плати встановлюється у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

ГУ ДФС у Херсонській області, на підставі інформації з додаткової угоди від 14.03.2013 №02130059 до договору оренди землі від 07.12.2007 за №634 та рішення міської ради від 26.08.2011 №333, визначена сума орендної плати на 2017 у розмірі 113346,01 грн. за земельну ділянку, що орендує ОСОБА_3. З урахуванням строку дії договору (до 05.10.2017), сума орендної плати становить 86329,29 грн.

На підставі вищезазначеного ГУ ДФС у Херсонській області прийнято податкове повідомлення - рішення області від 03.04.2017 №220-1304, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 86329,29 грн.

08.09.2017 позивачем було оскаржено податкове повідомлення - рішення в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги за №14806/К/99-99-11-02-01-14 від 08.11.2017, скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, оскаржуване податкове повідомлення - рішення без змін.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

У відповідності до пунктів 288.4 та 288.5 статті 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.

Пунктом 289.1 статті 289 Податкового кодексу України встановлено, що для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Також стаття 289 Податкового кодексу України встановлює порядок індексація нормативної грошової оцінки земель, зокрема, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Пунктом 9 договору оренди земельної ділянки укладеного 13.11.2007 року між ОСОБА_3 та Херсонською міською радою, який зареєстровано 07.12.2007 за №64 та строк дії якого поновлено до 05.10.2017 року шляхом укладання 22.11.2012 року додаткової угоди до вищезазначеного договору оренди земельної ділянки, встановлено, що "Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 5 (п'ять) % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оцінку землі" нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно із ст. 5, 13 зазначеного Закону, ст. 201 Земельного Кодексу України обов'язкова нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

У відповідності із ст. 15 Закону України "Про оцінку земель" підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.

За результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація (стаття 20 Закону України "Про оцінку земель"). Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок підлягає державній експертизі відповідно до закону (стаття 21 Закону України "Про оцінку земель").

Згідно до статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Як вбачається з листа Міжрегіонального управління у м. Херсоні та Автономній республіці Крим Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 26.07.2017 за №50/0/208-17, постановами Одеського адміністративного апеляційного суду по справі 821/299/16 від 10.08.2016, визнано протиправним та скасовано рішення Херсонської міської ради №1238 від 22.11.2013р. "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Херсона".

Зазначена постанова набрала законної сили 10.08.2016 р. та була залишена без мін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.11.2016 яка набрала законної сили 28.11.2016.

Вказаним рішенням Херсонської міської ради від 22.11.2013 року №1238 було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Херсона та визнано нечинним рішення Херсонської міської ради №178 від 31.03.2011 р. "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Херсона".

Суд звертає увагу, що постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 24.01.2012 р. у справі №2-а-6907/11 визнано не чинним рішення Херсонської міської ради №178 від 31.03.2011 р. "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Херсона". Вказану постанову залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013.

Скасованим рішенням Херсонської міської ради від 31.03.2011 було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Херсона, та визнано не чинним рішення Херсонської міської ради від 27 квітня 2000 року № 186 "Про затвердження матеріалів грошової оцінки земель м. Херсона".

Зважаючи на викладене, з 10.08.2016 та по теперішній час, є чинним рішення Херсонської міської ради від 27 квітня 2000 року № 186 "Про затвердження матеріалів грошової оцінки земель м. Херсона", яка (оцінка) проведена у 1999 році дочірнім науково-виробничим підприємством "Херсон- ГІС" АТ "Херсон - Діпромісто".

По матеріалам зазначеної нормативної грошової оцінки, на момент укладання договору оренди земельної ділянки, була розрахована нормативна грошова оцінка земельної ділянки яка перебуває в користуванні ОСОБА_3, яка станом на 2007 рік складала 639361 грн. 36 коп., про що Управлінням земельних ресурсів у місті Херсоні Херсонської області Головного управління земельних ресурсів у Херсонської області Держземагентства України був виданий Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.11.2007р. за №02-2055 (копія додається). З цієї суми було розраховано розмір річної орендної плати на момент укладання договору, про що зазначено у договорі оренди земельної ділянки.

Зважаючи на вищевикладене, при нарахуванні суми грошового зобов'язання (орендної плати за земельну ділянку) за 2017 рік, Головне управління ДФС у Херсонській області має використовувати чинну на 2017 рік нормативну грошову оцінку земельної ділянки, тобто нормативну грошову оцінку земельної ділянки розраховану по матеріалам грошової оцінки земель м. Херсона, які затверджені чинним, станом на 2017 рік, рішенням Херсонської міської ради від 27 квітня 2000 року № 186.

Також, суд звертає увагу на те, що в супереч вимогам пункту 9 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015, та в супереч посиланню у самому оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні на те що "Розрахунок податкового зобов'язання додається", до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення не додано розрахунок податкового зобов'язання, що унеможливлює дати відповідну оцінку щодо правомірності нарахування суми грошового зобов'язання.

09.02.2018 в судовому засіданні протокольною ухвалою було зобов'язано представника відповідача надати суду розрахунок податкового зобов'язання до податкового повідомлення - рішення 03.04.2017 р. за №220-04 та рішення Херсонської міської ради від 26.08.2011 №333 для встановлення розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що була використана податковим органом при обрахунку орендної плати за спірним ППР.

Ухвала суду виконана не була.

У судовому засіданні 26.02.2018, на питання суду, яким чином нараховувалось податкове зобов'язання (орендної плати за земельну ділянку) визначене в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні, представник відповідачів не зміг пояснити та витребуваного судом розрахунку не надав.

Надаючи правову оцінку розміру податкового зобов'язання, нарахованого контролюючим органом, суд не вправі підміняти собою такий орган та приймати рішення щодо зміни чи визначення суми податкового зобов'язання. Суд виключно досліджує прийняті рішення суб'єкта владних повноважень на предмет їх відповідності закону. Така позиція суду узгоджується із позицією Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму Верховного суду України №13 від 24.10.2008, згідно з якою суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Скасування рішення контролюючого органу повністю у такій ситуації дає йому можливість визначити в установленому законодавством порядку правильне рішення, зокрема, через прийняття нового рішення (у випадку необхідності в цьому).

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував. Натомість позивач довів протиправність прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення від 03.04.2017 №220-1304.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про скасування податкового повідомлення-рішення від 03.04.2017 №220-1304, яким ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 86329,29 грн., підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення від 08.11.2017р. №14806/К/99-99-11-02-01-17 ДФС України про результати розгляду скарги фізичної особи ОСОБА_3, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження ДФС України щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноважених органів.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.

Отже, суд не може оцінювати повноту розгляду ДФС України скарги позивача та вмотивованість і обґрунтованість рішення про результати її розгляду.

При цьому, наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача. У разі незгоди з діями чи рішенням контролюючого органу вимога щодо скасування рішення про результати розгляду скарги не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача.

Вказане рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не покладають на платника податків будь-якого обов'язку.

Такі рішення не створюють для позивача юридичних наслідків, та не є актами реалізації контролюючими органами повноважень у сфері управлінської діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду України від 27.10.2014 № К/9991/59435/12, від 27.10.2014 № К/800/281/14, 27.10.2014 № К/800/60766/13.

Також, суд зазначає, що задовольнивши вимогу позивача про скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, відбувся в повній мірі захист порушених прав позивача.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, позивачем при поданні адміністративного позову було сплачено судовий збір у сумі 863,29 грн., що підтверджується квитанцією №52735 від 02.01.2018. З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку щодо стягнення судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 431,65 грн..

Керуючись статтями 2, 6 ,9, 12, 14, 44, 139, 241 - 246, 250 , 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.04.2017р. №220-1304.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області () судовий збір у сумі 431,65 грн. на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 01 березня 2018 р.

Суддя Морська Г.М.

кат. 8.3.13