Справа № 643/9258/17
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Горбунова Я.М.

28 лютого 2018 р. Справа № 643/9258/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2017 року (повний текст складений 08 серпня 2017 року) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

18 липня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправними дії відповідача Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі - пенсійний орган, УПФУ в Московському районі м. Харкова) щодо припинення виплати їй пенсії та зобов'язати пенсійний орган відновити виплату пенсії, починаючи з дня припинення, тобто з 01 квітня 2017 року.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що згідно довідки № від 04 листопада 2014 року вона є внутрішньо переміщеною особою. З березня 2004 року здобула право на отримання пенсії за віком. Однак з 01 квітня 2017 року відповідач перестав виплачувати їй пенсію. Згідно до листа УПФУ в Московському районі м. Харкова від 05 липня 2017 року причиною призупинення виплати пенсії є наявна інформація про можливу безпідставну виплату пенсії. Вважає таку відмову відповідача необґрунтованою та незаконною.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсації, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з «Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року. Оскільки, ОСОБА_1 не скористалася законним правом у визначеному законом порядку на поновлення довідки про взяття на облік, з метою поновлення пенсії, соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не оскаржувала рішення про скасування довідки, дії відповідача щодо зупинення виплати позивачу пенсії є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства України.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильність їх встановлення, просить скасувати постанову Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2017 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що положення вищеозначених постанов Уряду є такими, що обмежують конституційні права соціально незахищених громадян України, що мешкали на територіях непідконтрольних державі та набули статусу внутрішньо переміщених осіб. Таким чином, їх норми не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за їх межами. Вказує, що не може бути обмежено право на отримання пенсії особі незалежно від місця проживання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, - скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (абз. 1 ст. 46).

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (абз. 2 ст. 46).

Преамбулою Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № № 1058-IV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За приписами ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (ч. 1 ст. 5).

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування (ч. 2 ст. 5).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно пенсійного посвідчення, виданого УПФУ у Кіровському районі м. Донецька 24 березня 2004 року, є отримувачем пенсії за віком, призначеної на умовах Закону України «Про державну службу», номер пенсійної справи 105084 /а.с. 09/.

Також судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 01 листопада 2014 року перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі м. Харкова, як внутрішньо переміщена особа (довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04 листопада 2014 року № за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1), та за матеріалами електронної пенсійної справи отримувала пенсію за віком включно по березень 2017 року /а.с. 18/.

З 01 квітня 2017 року виплату пенсії позивачу призупинено на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщених осіб, які здійснили реєстрацію місця проживання на території Московського району м. Харкова № 8 від 28 квітня 2017 року /а.с. 22-24/.

Колегія суддів зазначає, що підстави припинення виплати пенсії регламентовані ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV.

Так, ч. 1 ст. 49 цього Закону визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року N 25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог позивача ОСОБА_1, колегія суддів зазначає, що судам першої та апеляційної інстанцій відповідачем УПФУ в Московському районі м. Харкова не надано доказів, які б посвідчували ту обставину, що підставою для припинення виплати пенсії позивачу слугувало відповідне рішення пенсійного органу.

Частиною 2 ст. 2 КАС України установлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведене дає підстави колегії суддів дійти висновку про те, що оскаржувані позивачем ОСОБА_1 дії УПФУ в Московському районі м. Харкова про припинення виплати пенсії вчинені відповідачем не у спосіб, що передбачений ст. 49 Закону № 1058-IV, а відтак - є протиправними.

Колегія суддів зауважує, що рішення пенсійного органу у випадках, передбачених законодавством, повинно бути оформлено у паперовій формі та містити відомості не тільки про дату його прийняття, номер рішення, прізвища, ім'я, по батькові особи, що його приймає, тощо, а і вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою, в даному випадку, для прийняття рішення про припинення виплати пенсії, з обов'язковим посиланням на Закони України та інші підзаконні акти, якими зазначена особа керувалась при його прийнятті.

Оскільки судами установлено, що рішення про припинення виплати пенсії позивачу відповідач не приймав, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки наведеного скаржником в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права відповідає положенням ст. 160, ч. 2 ст. 245 КАС України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та прийняття нового - про задоволення вимог ОСОБА_1, оскільки вищеозначені обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка.

Відповідно до частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині < > є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справами та неправильне застосування норм матеріального права (пункти перший і четвертий частини першої статті 317 КАС України).

За приписами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (частина перша статті 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина друга статті 308).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної < > інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приймає рішення про стягнення з УПФУ в Московському районі м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,00 грн.

Вирішити питання щодо повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 353,21 грн. позивач ОСОБА_1 не позбавлена можливості у порядку ст. 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

На підставі наведеного, керуючись статтями 139, 292, 293, 308-309, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 08 серпня 2017 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1:

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова відновити виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 квітня 2017 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,00 грн. (сімсот чотири гривні 00 копійок).

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) А.П. Бенедик Л.О. Донець