Справа № 810/1625/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/1625/17 Суддя суду першої інстанції: Щавінський В.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Бородянського відділення Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №9823-10 від 29.12.2016.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана податкова вимога була прийнята до звернення позивача до суду із позовом про скасування податкового повідомлення-рішення. Скаржник також наголошує на тому, що податкова вимога містила суми не лише скасованого судом податкового повідомлення-рішення з податку на додану вартість, а й суми боргу з інших податків.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не направив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Бородянським відділенням Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області направлено ФОП ОСОБА_4 податкову вимогу форми «Ф» від 29.12.2017 №9823-19 із податку на додану вартість, із штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм обігу готівки та застосування реєстраторів та адмін. штрафів в розмірі 45 682,46 грн.), а саме:

- заборгованості щодо сплати податку з доходів фізичних осіб в розмірі 2 813,13 грн., в т.ч. пені в розмірі 57,70 грн;

- заборгованості щодо сплати податку на додану вартість в розмірі 19 045,95 грн в т.ч. штрафних санкцій в розмірі 3 809,19 грн;

- штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм обігу готівки та застосування реєстраторів в розмірі 3 823,38 грн в т.ч. пені в розмірі 8,38 грн.;

- адміністративних штрафів та інших санкцій в розмірі 20 000в грн.

Не погодившись з такою вимогою, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся/звернулась до суду з позовом.

Доводи позовної заяви ґрунтуються виключно на незгоді позивача із податковою вимогою в частині податку на додану вартість. Позивач вказував, що на розгляді у суді перебуває його позов щодо скасування податкового повідомлення-рішення, на підставі якого відповідач прийняв податкову вимогу в частині податку на додану вартість.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2017, яка набрала законної сили, скасовано податкове повідомлення-рішення № від 28.01.2015, на підставі якого у позивача виникла заборгованість щодо сплати податку на додану вартість.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За правилами пункту 36.2 статті 36 ПК податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. В силу пункту 36.3 статті 36 ПК податковий обов'язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 54.3 статті 54 ПК передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, у випадках, що передбачені пп.пп. 54.3.1-54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПК.

Згідно з п. 58.1 ст. 58 ПК контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Згідно абзацу першого пункту 57.3 статті 57 ПК у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 56.1 статті 56 ПК передбачено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно абзацу другого пункту 57.3 статті 57 ПК у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Згідно з пунктами 59.1, 59.3 ст. 59 ПК у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Сторонами не заперечується, що сума податкового боргу за оскаржуваною податковою вимогою в частині 19 045,95 грн податку на додану вартість виникла на підставі податкового повідомлення рішення № від 28.01.2015.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) покладає обов'язок доказування правомірності винесеної ним вимоги, не надав доказів направлення та отримання позивачем податкового повідомлення рішення № від 28.01.2015, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що податкове зобов'язання, визначене у цьому податковому повідомленні рішенні станом на час прийняття оскаржуваної вимоги було узгодженим відповідно до абзацу першого пункту 57.3 статті 57 ПК.

Визначення у податковій вимозі суми грошового зобов'язання, яке не набуло статусу узгодженого є протиправним.

Окрім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2017 по справі № 810/1407/17 (набрала законної сили 18.09.2017 у зв'язку із прийняттям Київським апеляційним адміністративним судом ухвали від 18.09.2017 про відмову у відкритті апеляційного провадження), скасовано податкове повідомлення-рішення Бородянського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 28.01.2015 № .

Суд апеляційної інстанції зазначає, що скасування судом вказаного податкового повідомлення-рішення має наслідком його недійсність з моменту прийняття.

Відповідно до підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 КАС податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Беручи до уваги викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана податкова вимога не може вважатися правомірною в частині визначення податкового боргу з податку на додану вартість на підставі податкового повідомлення-рішення від 28.01.2015 № , а тому в цій частині вона безумовно підлягає скасуванню.

Поряд із цим, суд першої інстанції необґрунтовано скасував податкову вимогу також і в іншій частині, що не стосується податку на додану вартість.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 11 КАС (у редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що суд повинен офіційно перевірити лише ті обставини та підстави позову, на які посилається позивач на підтвердження своїх вимог. Правом виходу за межі позову суд має право скористатися також лише для захисту тих прав, на порушенні яких наголошує позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, позовної заяви, заявляючи вимоги про скасування оскаржуваної вимоги, позивач посилався виключно на її незаконність в частині суми податку на додану вартість. Доводів про те, що податкова вимога в іншій частині також є протиправною, позовна заява та інші документи, що надійшли від позивача не містить.

Таким чином, підстави позову не стосуються протиправності податкової вимоги в частині заборгованості щодо сплати податку з доходів фізичних осіб, штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм обігу готівки та застосування реєстраторів, адміністративних штрафів та інших санкцій. Протиправності податкової вимоги в цій частині судом першої інстанції встановлено не було, а тому її скасування в цій частині суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що податкова вимога відповідача №9823-10 від 29.12.2016 підлягає скасуванню в частині визначення податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 19 045 грн 95 коп.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов частковому задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Скасувати податкову вимогу Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області №9823-10 від 29.12.2016 в частині визначення податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 19 045 грн 95 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вишгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судовий збір, понесений у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у розмірі 667 (шістсот шістдесят сім) грн 07 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко

Повний текст постанови складений 01.03.2018.