Справа № 826/4801/17
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2018 року № 826/4801/17

Окружний адміністративний суд м.Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., суддів Григоровича П.О., Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Індустріалекспорт С.А. (Industrialexport S.A.)

до Державної казначейської служби України

третя особа Міністерство юстиції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Індустріалекспорт С.А. (Industrialexport S.A.) (надалі також - Індустріалекспорт С.А., позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної казначейської служби України (надалі також - ДКС України, відповідач), третя особа Міністерство юстиції України (надалі також - третя особа) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Під час розгляду справи представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Зазначивши, що відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію за порушення строків перерахування коштів.

Відповідач заперечує по суті заявлених позовних вимог, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи та просить суд в позові відмовити.

Третьої особою надано суду пояснення по суті заявлених позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція, яка діяла під час переходу до письмового провадження, до 15.12.2017).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено.

Рішення Господарського суду м.Києва від 28.07.2007 №27/35-45/56-38/209 позов Акціонерного товариства «Індустріалекспорт» до України в особі Міністерства юстиції України, Міністерства палива та енергетики України, Державного казначейства України, Відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києві, Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, Міністерства фінансів України, Міністерства вугільної промисловості України про стягнення 6087846,5 доларів США задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «Індустріалекспорт» матеріальну шкоду в сумі 5180264, 20доларів США.

03.12.2007 Господарським судом м.Києва видано наказ про примусове виконання рішення.

23.05.2012 позивач звернувся із заявою до Державної казначейської служби України щодо виконання наказу Господарського суду м.Києва.

Листом від 25.06.2012 Державна казначейська служба України повідомила позивача про прийняття заяви та попереднього розгляду її, у відповідності до п.8 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Як зазначає представник повивача на протязі 9-ти років після прийняття обов'язкового до виконання рішення суду та позивач отримав кошти, стягнуті на його користь.

Грошові кошти за зазначеним рішенням позивач отримав чотирма платежами:

11.10.2016 - 2000000 доларів США,

28.10.2016 - 1000000 доларів США,

08.11.2016 - 880000 доларів США,

16.11.2016 - 1300264,20 доларів США.

Отже, як зазначає представник позивач, за тривале не виконання рішення Господарського суду м.Києва від 29.08.2007 відповідальність лежить на Державі Україна.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що набрав чинності 01.01.2013, встановлено 3-місячний строк для перерахування коштів за рішенням суду, відповідальність за виконання яких лежить на Державі

Перерахування коштів за рішенням Господарського суду м.Києва від 29.08.2007 на користь позивача здійснено із порушенням 3-місячного строку.

З огляду на це, представник позивача зазначає, що на користь позивача підлягає виплаті компенсація, передбачена статтею 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Державна казначейська служба України діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015.

Пунктом 2 Положення, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства фінансів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України і Міністерства фінансів України.

Частиною 2 ст.129 Конституції України визначено, що держава забезпечую виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень відповідачем здійснюється у відповідності до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845.

Виконання судових рішень здійснюється за рахунок коштів бюджетної програми КПКВК 3504040 «Забезпечення виконання рішень суду, що гарантовані державою», які передбачаються законами про Державний бюджет України.

Згідно Наказу Господарського суду м.Києва від 03.12.2017 №27/35-45/56-38/209 про примусове виконання рішень на користь Індустріалекспорт С.А. стягненню підлягала матеріальна шкода з Державного бюджету України, тобто за рахунок держави.

Законом про Державний бюджет України передбачаються кошти за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнуто в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

Механізм виконання рішень зазначеної категорії регламентований п.п.35-40 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам» Порядку №845 та здійснюється за рахунок коштів які щорічно передбачаються законами про Державний бюджет України за КПКВК 3504030 в порядку черговості.

Нормами законодавства, що гарантують права на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, не передбачають нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за відповідними рішеннями.

Представник відповідача зазначає, що в зв'язку з недостатнім фінансуванням зазначеної бюджетної програми виконання рішення суду щодо відшкодування майнової шкоди на користь Індустріалекспорт С.А. в сумі 5180264,20доларів США здійснено не Казначейською службою, а Міністерством юстиції України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 №408 «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов'язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України».

Зазначеним Порядком передбачено, що виплата грошових сум за рішеннями закордонних юрисдикційних органів, в тому числі Європейського суду з прав людини, прийнятими проти держави Україна, у тому числі виконання рішень національних судів, невиконання яких стало підставою для звернення до Європейського суду з прав людини, здійснюється за рахунок коштів передбачених Мін'юсту у державному бюджеті за програмою КПВК 3601170 «Платежі на виконання рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України».

Як зазначено позивачем, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 17.07.2014 у справі Яровенко та інші проти України (за заявою №22422/05, Індустріалекспорт С.А. проти України) зобов'язано Державу України виплатити на користь позивача 2000 Євро в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Зазначена компенсація була перерахована позивачеві 22.12.2014 відповідно до платіжного доручення Міністерства юстиції України №7980 від 19.12.2014. Отже, позивачу відшкодовано матеріальну та моральну шкоду за рішенням суду.

Суд також звертає увагу, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» №4901-VI від 05.06.2013, встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Тобто, зазначений Закон поширюється виключно на обмежене коло рішень суду про стягнення коштів, а саме де стягнення відбувається з визначеного ст.2 кола суб'єктів.

Отже, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України не передбачає нарахування та виплати компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми у разі стягнення матеріальної шкоди з Державного бюджету.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Головуючий суддя І.В. Смолій

Судді П.О. Григорович

Ю.Т. Шрамко