Справа № 803/719/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

27 лютого 2018 року

справа №803/719/17

адміністративне провадження №К/9901/3331/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників

від позивача - Богачук Я.О. за ордером серії ВЛ №000020296 від 23 лютого 2018 року,

від відповідача - Довгун Т.Г. за дов. від 25.01.2018 р.,

Грицишиної І.О. за дов. від 07.02.2018 р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року (суддя Лозовський О.А.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року (судді Качмар В.Я., Нілолін В.В., Старунський Д.М.) у справі № 803/719/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Нововолинський ливарний завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень,

У С Т А Н О В И В :

15 червня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Нововолинський ливарний завод» (далі - Товариство, позивач у справі, платник податків) звернулось до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень - рішень від 28.03.2017р. №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 42494294грн., №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у тому числі основного платежу у розмірі 5956598 грн., штрафні (фінансові) санкції у сумі 1489149 грн. 50 коп., з мотивів протиправності та безпідставності їх прийняття.

Звертаючись до суду позивач щодо податку на прибуток посилався на неправомірне виключення податковим органом зі складу витрат вартості операції з реалізації продукції за ціною нижчою собівартості, результатів операції із списання бракованої продукції, відсутність факту безоплатного отримання товарів та не врахування їх вартості до складу прямих витрат, неправильне застосування методу вибуття запасів.

Стосовно податку на додану вартість позивач доводив помилковість донарахування відповідачем податкового зобов'язання внаслідок застосування податковим органом 20% ставки податку на додану вартість до операцій з продажу продукції на експорт, які оподатковуються за нульовою ставкою, а також виключення зі складу податкового кредиту сум податку на додану вартість включених до його складу на підставі податкових накладних, які, на думку податкового органу, подані з порушенням порядку їх заповнення.

25 липня 2017 року Волинській окружний адміністративний суд ухвалив постанову, якою позов задовольнив повністю, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення - рішення з мотивів протиправності їх прийняття.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року постанова Волинського окружного адміністративного суду залишена без змін.

09 листопада 2017 року Головне управління Державної фіскальної служби У Волинській області посилаючись на прийняття судових рішень із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю. Касаційною скаргою наводить підстави стосовно податку на прибуток.

03 січня 2018 року касаційну скаргу прийнято до провадження Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

05 лютого 2018 року Товариство подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, постанову суду першої та ухвалу суду касаційної інстанції без змін.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім оргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

За положеннями частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що податковим органом проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2013 р. по 30 вересня 2016 року, результати якого викладені в акті перевірки від 19 січня 2017 року № 12/03-2014-01/05799344, на підставі якого прийняті спірні податкові повідомлення - рішення.

Щодо податку на прибуток.

В основу висновку про завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за дев'ять місяців 2016 року податковим органом покладено чотири різновиди наступних порушень.

Щодо застосування методу вибуття запасів.

Податковий орган за весь перевіряємий період з 01 січня 2013 року по 30 вересня 2016 року провів розрахунок оцінки вибуття запасів з використанням методу собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО), внаслідок чого встановив завищення Товариством собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2014 рік в сумі 5768069 грн., за 2015 рік в сумі 242409 грн. та за 9 місяців 2016 року в сумі 5146030 грн.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що завищення собівартості місця не мало. Податковим органом не врахований метод вибуття запасів-середньозваженої собівартості, встановлений Наказом Товариства «Про організацію бухгалтерського обліку про облікову політику підприємства» від 29.09.2011року № 606, яким із 01.10.2011 року запроваджено метод вибуття готової продукції - середньозваженої собівартості.

Податковий орган посилається на наказ Товариства від 11.04.2013 р. №194 (враховуючи період перевірки та зміни від 11.04.2013р. №172).

При цьому податковий орган зазначає, що оцінка спору у цій частині залишена поза увагою суду, позивач вказує на те, що обрання одного методу замість іншого не впливало істотно на формування собівартості продукції, також на невірну інтерпретацію перевіряючими номенклатури.

Колегія суддів погоджується з позицією сторін, про те, що метод обчислення собівартості визначає Товариство самостійно, як господарюючий суб'єкт.

Разом з тим дія наказів має співпадати із встановленими ними методами, виходячи із загально правової дії норми права у часі.

Облікова політика підприємства визначається самостійно, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996. Методи оцінки запасів встановлені пунктом 16 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року №751/4044), який є нормативно - правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України, джерелом права, яке застосовується судом у відповідності до частини другої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку щодо правомірності розрахованої Товариством собівартості із застосуванням методу відпуску запасів у виробництво за методом середньозваженої собівартості.

Щодо реалізації готової продукції.

Податковий орган доводить порушення позивачем норм статей 1, 2, 3, 4, 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4, п.3, п. 6 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року №751/4044), пп.138.1.1 п.138.1, п. 138.2, п. 138.4, п.138.6, п.138.8 статті 138, пп.139.1.9 п. 139.1 статті 139 Податкового Кодексу України.

Під час перевірки та впродовж розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій податковий орган доводив що склад цього податкового правопорушення полягає у невідповідності реалізованої продовж 2014-2016 років готової продукції списаній по ній собівартості.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що виготовлена заводом продукція «валик підйомника», замкотримач, «замок», «запобіжник замка», «підйомник замка» реалізована у складі готового виробу, який має назву «Автозчепка» і складається з усіх перелічених запчастин. Суди попередніх інстанцій встановили цей факт на підставі технічної специфікації, первинних документів, включаючи документи про відвантаження і реалізацією цієї продукції та відхилили доводи податкового органу, що дані складові готової продукції повинні бути відображені в первинних документах на реалізацію продукції.

В касаційній скарзі податковий орган доводить, що має місце невідповідність по виробничій продукції та його реалізації, з посиланням на неналежне ведення складського обліку, внаслідок чого напівфабрикати (складові виробу) не обліковувалися належним чином.

Колегія суддів зазначає, що належним доказом, яким податковий орган встановлює склад податкового правопорушення є акт перевірки. Наведений касаційною скаргою склад податкового правопорушення актом перевірки не встановлений та не викладений, відтак, відсутня можливість прийняття нової позиції відповідача на стадії касаційного розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що надані позивачем під час перевірки податковому органу та досліджені судами первинні документи підтверджують виготовлення позивачем товарно-матеріальних цінностей та відсутність їх безоплатного отримання.

Щодо безоплатного отримання активів.

Безоплатне отримання активів, яке встановлене шляхом дослідження реалізації товарно-матеріальних цінностей у вазі (кг), внаслідок продажу в кількості, яка на момент реалізації відсутня на складі, (не надійшла з виробництва, була не виготовлена).

Пунктом п'ятим у відзиві на касаційну скаргу Товариство зазначає, що податковим органом безпідставно встановлено порушення про заниження суми інших операційних доходів на 5306188 грн. в сумі справедливої вартості безоплатно отриманих оборотних активів, в тому числі за 2014 рік - 3352108 грн., за 2015 рік - 496341 грн., за 9 місяців 2016 року - 1484739 грн. Товарно-матеріальні цінності за позицією Товариства не були отриманні безоплатно а безпосередньо виготовлені ним. На переконання цієї позиції в матеріалах справи є наявні письмові докази, досить ґрунтовно ці обставини описані у позові, наведений відповідний аналіз положень 21 Стандарту (Доходи), Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку.

Щодо списання браку.

Завищення інших витрат внаслідок включення до їх складу 1225497 грн., які не підтверджені належним чином оформленими первинними документами, а саме витрат на списання браку 879077 грн. за грудень 2015 року та послуги не підтвердженні документально в сумі 346420 грн.

Податковий орган послався на факт списання відливок Корпус ПМКП в кількості 1316, у зв'язку з неліквідністю простроченої продукції випуску 2010-2014 років, при цьому вказав, що до перевірки не надано усіх підтверджуючих первинних документів на відображення вищезазначеного списання.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у цій частині щодо недоведеності відповідачем податкового правопорушення стосовно списання відливок.

По послугах, які не підтверджені документально, податковий орган жодного аргументу на переконання своєї позиції касаційною скаргою не наводить.

Досліджуючи цю операцію суди попередніх інстанцій дослідили зібрані у справі докази в розрізі спірних податкових періодів.

Щодо реалізації продукції за ціною нижчою собівартості.

Податковий орган доводить, що ним встановлено завищення собівартості виготовлених та реалізованих товарів (робіт, послуг) за 2014 рік на 6977715 грн., за рахунок врахування сум витрат, які не використані у господарській діяльності та завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), показника за 2015 рік та 9 місяців 2016 року в частині завищення собівартості, за рахунок врахування сум витрат, які не використанні у господарській діяльності за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2016 року на загальну суму 23279528 грн.

Склад правопорушення полягає у тому що ціна реалізації самостійно виготовленої продукції на експорт нижче собівартості цієї продукції. Саме цю різницю відповідач вважає витратами які використовувались в господарській діяльності. Відповідач не наводить жодної норми матеріального права яку неправильно застосували суди оцінюючи спірні відносини у цій частині.

Суди першої та апеляційної інстанції встановили та проаналізували всі обставини пов'язані із продажем на експорт продукції за ціною нижче собівартості, включаючи об'єктивні обставини, зокрема звуження ринку збуту, розрив відносин та втрата споживачів на сході України та частково Росії, посилення цінової конкуренції на внутрішньому ринку, накопичення запасів, збереження високо кваліфікаційних працівників.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині, основану на аналізі обставин спірних операцій та застосованих до них норм податкового законодавства. Висновок про те, що витрати не пов'язані з господарською діяльністю внаслідок систематичного (протягом 2013-2016 років) продажу готової продукції за заниженою ціною місця не має, є правильним.

Посилання податкового органу на Методичні рекомендації із формування собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, що затверджений наказом Міністерства промислової політики України від 09 липня 2007 року №373 в частині планової калькуляції формування ціни договору є неприйнятним оскільки він за своїм правовим навантаженням не регулює спірні відносини, не є нормативно-правовим актом в розумінні статті 117 Конституції України та не підлягає застосуванню судом, як джерело права відповідно статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України. Разом із тим, застосовуючи ці рекомендації, як доказ, який визначає такі економічні категорії, як собівартість та ціноутворення, податковий орган уникнув комплексного їх дослідження.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з судами першої та апеляційної інстанцій про безпідставне зменшення податковим органом суми від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на прибуток. Зазначена безпідставність обумовлена недоведеністю складу податкових правопорушень, покладених в основу такого зменшення. Колегія суддів погоджується, що окремі елементи цих правопорушень мають місце і перед усім пов'язані з неналежним обліком та рухом активів підприємства, разом із тим, в жодному із наведених правопорушень всі його складові актом перевірки, як основним доказом, повністю не встановлені.

Колегія суддів зазначає, що предметом розгляду в межах даної справі є два податкових повідомлення-рішення, з податку на прибуток та з податку на додану вартість, які скасовані судом першої та апеляційної інстанцій. Звертаючись із касаційною скаргою податковий орган просить про скасування судових рішень повністю, при цьому стосовно податку на додану вартість жодних доводів не надає, внаслідок чого, предметом касаційного перегляду є виключно правовідносини пов'язані з прийняттям податкового повідомлення-рішення з податку на прибуток.

Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишаються без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у справі № 803/719/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: С.С. Пасічник

В.П.Юрченко