Справа № 812/192/18
Суддя: Н.М. Басова
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/192/18

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Басова Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дій, зобов'язання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Луганського окружного адміністративного суду із позовом до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Луганської області (далі - відповідач, Біловодське ОУПФУ Луганської області), в якому просить суд визнати протиправними та дискримінаційними дії Біловодського ОУПФУ Луганської області щодо припинення їй виплати пенсії; зобов'язати відповідача поновити виплату їй пенсії та виплатити виниклу заборгованість (а.с.3)

В обґрунтування позову позивач зазначає те, що отримує пенсію за віком з 2005 року. Має статус внутрішньо переміщеної особи, перебуває на обліку у відповідача, але з квітня 2016 року виплату пенсії було припинено.

Вважає, що припинення виплати їй пенсії здійснено поза процедурою встановленою законом та з відповіді відповідача вбачається, що ця процедура була застосована виключно до осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, у зв'язку з чим вбачає в діях відповідача дискримінацію відносно себе за ознаками місця проживання, оскільки до інших громадян України, проживаючих на території підконтрольній Україні, такі вимоги не висуваються.

Посилаючись на ст.1,3,24 Конституції України, вважає, що зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення її конституційного права на отримання соціального захисту, а саме отримання пенсії.

На підставі викладеного, просила задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, надав відзив (заперечення) від 20.02.2018 (а.с.57-59), в якому заперечував проти задоволення позову з посиланням на те, що виплату пенсії позивачу було припинено у зв'язку з тим, що довідка від 25.09.2015 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №926014295, видана ОСОБА_1, є недійсною, оскільки строк її дії закінчився 01.05.2016. За продовженням довідки позивач повинен був звернутись до управління соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації. Наведене рішення позивачем у встановленому порядку не оскаржувалось.

Відповідач вважає, що діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 01.02.2018 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1).

Ухвалою суду від 19.02.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачу про зупинення провадження у справі, оскільки підстави зазначені в клопотанні для зупинення не підпадають під виключний перелік таких підстав, викладений в ст.236 КАС України (а.с.19,23).

Ухвалою суду від 23.02.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачу про залучення до участі співвідповідача та витребування інформації (а.с.79,80).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено виплату пенсії за вислугою років з 23.05.2005 безстроково, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2, виданим 22.08.2005 (а.с.7).

Зареєстроване місце проживання позивача є АДРЕСА_1 (а.с.4 зворотній бік.).

Згідно з копією довідки від 25.09.2015 № 926014295 позивач взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, в Управлінні соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації Луганської області. Тимчасова адреса місця проживання позивача: АДРЕСА_2. Ця довідка була видана позивачу 25 вересня 2015 року, дата закінчення дії довідки зазначена 25.03.2016 (а.с.6).

15.01.2016 позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Міловському районі Луганської області, правонаступником якого є Біловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Луганській області, з заявою про взяття на облік та запит його пенсійної справи (а.с.64).

З 18 лютого 2016 ОСОБА_1 взято на облік до Біловодського ОУПФУ в Луганській області (до реорганізації - УПФУ в Міловському районі) та виплачено заборгованість з 01.08.2014 по 01.02.2016 (а.с.60,71).

В подальшому виплати здійснювались включно до 30.04.2016.

Як зазначив відповідач у відповіді на звернення позивача від 12.01.2018 №66/02.1 виплату призупинено на підставі отриманої інформації при автоматичній звірці станом на 25.04.2016 (а.с.5).

Відповідач надав суду вказану інформацію (а.с.77), при цьому відповідного розпорядження (рішення) про припинення виплат пенсії позивачу відповідач суду не надав.

Як зазначив сам відповідач підставою для припинення виплати пенсії позивачу стало те, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25.09.2015 №926014295, видана ОСОБА_1, є недійсною, оскільки строк її дії закінчився 01.05.2016. За продовженням довідки позивач повинен був звернутись до управління соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації. Наведене рішення позивачем у встановленому порядку не оскаржувалось.

Між тим, суд не може погодитись з висновками відповідача, щодо підстав припинення виплати пенсії позивачу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом, що регулює відносини щодо призначення пенсій в Україні, є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) з відповідними змінами, що є чинними на час виникнених між сторонами спірних правовідносин.

Саме цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, а також підстави припинення виплати пенсії.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, статтею 49 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що виплата пенсії припиняється тільки за рішеннями двох суб'єктів: територіального органу ПФУ або суду, - та лише з підстав, визначених у цій статті.

Тобто вказана норма окрім виключних підстав передбачає ще й наявність рішення уповноваженого законом органу про припинення виплати пенсії.

Однак, як встановлено судом з наданих сторонами доказів, відповідачем не приймалось будь-якого рішення про припинення виплати пенсії позивачу.

Що стосується спливу строку дії довідки переселенця, як підстави для зупинення виплати пенсії, які зазначив відповідач, то суд вважає, що останній не врахував при цьому положення Закону від 24.12.2015 № 921-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", який набрав чинності з 13.01.2016. Вказаним Законом внесено зміни до статті 4 Закону № 1706-VII, зокрема, частину першу доповнено словами та цифрами "що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону"; частини сьому - п'ятнадцяту замінено п'ятьма частинами іншого змісту.

Внаслідок такої заміни, зокрема, відбулося виключення положень щодо терміну дії довідки - шість місяців з моменту видачі, та можливості продовження терміну дії такої довідки - шляхом повторного звернення за її отримання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що починаючи з 13 січня 2016 року довідки, які на момент внесення Законом № 921-VIII відповідних змін до статті 4 Закону № 1706-VII не скасовані та строк дії яких не закінчився, продовжили свою дію безстроково.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №926014295, видана ОСОБА_1 25.09.2015 і строк її дії зазначено до 25.03.2016, тобто з урахування вказаних змін до законодавства вказана довідка продовжила свою дію автоматично.

Відповідно ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII) підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

З метою всебічного, повного та правильного розгляду справи, суд направив запит Управлінню соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації Луганської області з приводу з'ясування наявності рішення щодо скасування дії вказаної довідки внутрішньо переміщеної особи відповідно до ст.12 Закону № 1706-VII (а.с.27).

Як вбачається з відповіді Управління соціального захисту населення Міловської районної державної адміністрації Луганської області від 26.02.2018 №483, ОСОБА_1 звернулась до УСЗН Міловської РДА 25.09.2015 та отримала довідку внутрішньо переміщеної особи №926014295 від 25.09.2015. Термін дії довідки безстроковий. Жодної інформації про те, що вказана довідка скасована з підстав передбачених ст.12 Закону № 1706-VII, УСЗН Міловської РДА суду не надала (а.с.83).

За таких обставин, доводи відповідача про те, що довідка скасована, не підтверджено матеріалами справи. Жодних доказів, які б спростували зворотне, відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, строк дії довідки продовжено автоматично в силу приписів закону, а тому підстав для припинення виплати пенсії позивачу у відповідача згідно ч.1 ст.49 Закону № 1058-IV не було.

В розумінні адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб'єктом владних повноважень своїх обов'язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов'язків згідно із законодавством України.

Отже сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Як вже зазначалось раніше, судом встановлено, що відповідач припинив з 01 травня 2016 року виплату пенсії позивачу без прийняття будь-якого рішення та за відсутності підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV. Відповідно суд вважає, що відповідачем у даному випадку допущена протиправна бездіяльність.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об'єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту порушеного права позивача, як прийняття рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язати його вчинити певні дії у вигляді поновлення виплати пенсії позивачу з 01.05.2016.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», а також від 08.06.2016 №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», оскільки вказанні нормативно правові акти є підзаконними, а тому не можуть змінювати в бік звуження прав громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи те, що позивач є громадянином України, а держава гарантує своїм громадянам право на одержання пенсії у старості; єдиним законом, який регулює відносини щодо призначення пенсій в Україні, як вже зазначалось раніше є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, в який не вносились жодні зміни щодо особливості виплати пенсії особам, що перемістились з непідконтрольної Україні території, у зв'язку з цим суд при вирішенні справи по суті керується саме нормами вказаному Закону № 1058-IV.

Що стосується вимог позивача про визнання дій відповідача дискримінаційними з приводу припинення виплати пенсії позивачу, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України від 6 вересня 2012 року № 5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Як встановлено судом, відповідач припинив виплату пенсії позивачу у зв'язку з тим, що сплив строк дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, рішення у встановленому законом порядку відповідач щодо цього не приймав, а тому прямого посилання на те, що виплата пенсії припинена у зв'язку з проживанням позивача на непідконтрольній Україні території немає.

За таких обставин, позивачем не доведено, а судом при розгляді справи не встановлено саме дискримінаційних дій відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу, а тому в цій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Суд також не вбачає підстав зобов'язувати відповідача виплатити заборгованість, оскільки зобов'язання поновити виплату пенсії з 01.05.2016 автоматично поглинає в себе погашення заборгованості, що виникла за весь цей період.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач був звільнений ухвалою суду від 01.02.2018 від сплати судового збору, а доказів понесення інших судових витрат позивач суду не надав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету, суд вважає необхідним допустити цю постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 1284,76грн.

Щодо строку звернення позивача до суду з позовом, то він не пропущений, оскільки письмового рішення про припинення виплати позивачу відповідач не приймав, жодних офіційних повідомлень у 2016 році з цього приводу на адресу позивача не надсилав, що підтверджується копією пенсійної справи ОСОБА_1 (а.с.60-77).

Про підстави припинення позивач дізнався лише 12.01.2018, отримавши від відповідача відповідь на своє звернення (а.с.5).

Саме з цього часу і починає перебіг строку для звернення позивача до суду.

19.01.2018 позивач вже звернувся до суду з адміністративними позовом для захисту порушених прав, тобто в межах шестимісячного строку встановленого ч.2 ст.122 КАС України (а.с.3).

Керуючись статтями 2, 7-9, 19, 20, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 295, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними та дискримінаційними дій, зобов'язання поновити виплату пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не виплати ОСОБА_1 з 01 травня 2016 року раніше призначеної пенсії.

Зобов'язати Біловодське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (, місцезнаходження: 92800, Луганська область, смт.Біловодськ, вул.Центральна,77) поновити з 01 травня 2016 року виплату пенсії ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1; місце проживання: АДРЕСА_2).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 1284,76грн. (одна тисяча двісті вісімдесят чотири гривні 76 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя Н.М. Басова