Справа № 824/760/17-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/760/17-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Тетяна Миколаївна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

21 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г.

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача: Харченка В.І.

представника відповідача: Ахтемійчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року (м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 р. №.

Відповідно до постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення ДПІ у м. Чернівцях ГУ ДФС у Чернівецькій області від 28.09.2015 року №.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову.

Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (ідентифікаційний код 00729868, 58026, м. Чернівці, вул. Кузнецова, буд. 21А) значиться як державна організація. Згідно Витягу 039 з Реєстру платників податків на додану вартість позивач, як сільськогосподарське підприємство, здійснює вирощування зернових та технічних культур та згідно рішення №83 від 01.04.2014 р. внесене до Реєстру неприбуткових установ та організацій.

До матеріалів справи додано листи позивача від 12.01.2015 р., від 09.10.2015 р. та від 18.09.2017 р., адресовані Головному управління ДФС у Чернівецькій області, де позивач зазначає, що Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України є сільськогосподарським товаровиробником та подавала у 2013-2016 р. скорочену податкову декларацію, відповідно до ст. 209 ПК України. Крім того, позивач зазначив про відсутність можливості до 2015 р. вносити накопичену суму ПДВ на спеціальний рахунок.

Відповідно до довідки Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (далі - Держказначейство у Чернівецькій області) від 24.03.2014 р. зазначено, що позивач дійсно обслуговується в Держказначействі у Чернівецькій області та фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Позивачем подавались до податкового органу податкові декларації з ПДВ помісячно за 2013 - 2015 роки, в яких відображено суми, що підлягали сплаті за відповідний місяць.

До матеріалів справи позивачем додано платіжні доручення: №27 від 29.01.2015 р. в сумі 1879 грн про перерахування ПДВ за грудень 2014 р., №66 від 10.02.2015 р. в сумі 1615,70 грн про перерахування ПДВ за січень 2015 р., №99 від 27.02.2015 р. в сумі 19719,92 грн про перерахування ПДВ за січень 2015 р., №157 від 16.03.2015 р. в сумі 8000 грн про перерахування ПДВ за лютий 2015р., №197 від 30.03.2015 р. в сумі 15486,28 грн про перерахування ПДВ за лютий 2015 р., №177 від 24.03.2015 р. в сумі 2750 грн про перерахування ПДВ за лютий 2017 р., №327 від 25.05.2015 р. в сумі 17375 грн про перерахування ПДВ за квітень 2015 р., №280 від 27.04.2015 р. в сумі 23633 грн про перерахування ПДВ за березень 2015 року.

Податковим органом проведена камеральна перевірка даних, задекларованих позивачем, у податковій звітності з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, результати якої зафіксовані в Акті від 30.08.2017 р. №3403/24-13-12-05/00729868.

На підставі проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року №, яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 20% суми грошового зобовязання 164831,75 грн, що скалало 32966,35 гривень. Крім того, податковим органом було складено розрахунок штрафних санкцій на загальну сумі 32966,35 гривень.

Позивач звертався 12.01.2015 р. до Держказначейство у Чернівецькій області з листом щодо роз`яснення можливості чи неможливості використання коштів на спеціальному рахунку, однак останнім роз`яснення з цього приводу не було надано з тих підстав, що органи Казначейства не володіють повноваженнями щодо надання правової оцінки чи тлумачення законодавства. Крім того, позивач у листі від 09.10.2015 р. та у скарзі від 18.09.2017 р. на податкове повідомлення-рішення повідомляв податковий орган про неможливість до 2015 року зараховувати кошти на спеціальний рахунок у зв`язку з відсутністю правових підстав регулювання такого зарахування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податкове-повідомлення рішення прийняте відповідачем без з`ясування необхідних обставин та без дотримання вимог чинного законодавства, а відтак підлягає скасуванню .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов'язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

За змістом п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

В силу ст. 209 ПК України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Згідно Постанови від 12 січня 2011 р. №11 «Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2012 року N 779 - зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Сільськогосподарське підприємство у разі обрання спеціального режиму оподаткування відкриває протягом одного звітного (податкового) періоду спеціальний рахунок (поточний рахунок із спеціальним режимом використання) відповідно до законодавства за умови подання засвідченої органом державної податкової служби копії свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб'єкта спеціального режиму оподаткування.

На підставі даних бухгалтерського та податкового обліку сільськогосподарське підприємство веде реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді, складає податкову декларацію і в строки, встановлені ст. 203 Кодексу, подає її разом з копіями записів у зазначених реєстрах за відповідний період в електронному вигляді до органу державної податкової служби.

Сума податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню і сільськогосподарським підприємством відповідно до податкової декларації за операціями з постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів за кодами згідно з УКТЗЕД 2204 29 і 2204 30, які поставляються підприємствами первинного виноробства), тобто різниця між сумою податкового зобов'язання за звітний (податковий) період та сумою податкового кредиту за такий період перераховується сільськогосподарським підприємством з поточного рахунка на спеціальний рахунок у строки, встановлені ст. 203 Кодексу для перерахування суми податку на додану вартість до державного бюджету.

Сільськогосподарське підприємство подає за місцем своєї реєстрації не пізніше останнього календарного дня місяця, що настає за звітним (податковим) періодом, органові державної податкової служби копії платіжних доручень про фактично зараховані на спеціальний рахунок суми податку на додану вартість за кожний звітний (податковий) період.

Позивачем р/р 1286 в ГУ ДКСУ у Чернівецькій області був відкритий 18.03.2014 р. та закритий 28.01.2015р., а р/р 8880 в ГУ ДКСУ у Чернівецькій області був відкритий 28.01.2015 р. що порушують терміни вказані в Постанові №11.

Перевіркою встановлено, що позивачем порушено п. 57.1 ст. 57 ПК України, яким передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Враховуючи викладене, позивачем було порушено строк сплати податкового зобов'язання із терміном прострочення сплати більше 30 календарних днів, внаслідок чого застосовується штрафна санкція в розмірі 20% (164831,75 грн.*20%=32966,35 грн.).

Підпункт 209.2 ст. 209 ПК України передбачає лише пільгу для сільськогосподарських підприємств, із спеціальним режимом оподаткування, шоде залишення сум податку на додану вартість у розпорядженні підприємства хля відшкодування суми податку, сплаченої/нарахованої постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. При цьому, нормами податкового законодавства такі підприємства не звільняються від обов'язку дотримуватись під час перерахування коштів на спецрахунок граничних строків сплати податкових зобов'язань, визначених п. 203.2 ст. 203 ПК України, а також від відповідальності, яка передбачена п. 126.1 ст. 126 ПК України у вигляді штрафу за їх порушення.

Тобто, спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства слід розцінювати як пільгу, що надається Державою для стимулювання розвитку сільського господарства. При цьому, слід зауважити, що застосування спеціального режиму оподаткування є правом, а не обов'язком платника.

Водночас, перебування на спеціальному режимі оподаткування діяльності потребує від платника податків неухильного дотримання умов та вимог, визначених податковим законодавством.

В «Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках та/або органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів», що затверджений Постановою КМУ №779 від 22.08.2012 року визначений механізм, який регулює зарахування на спеціальний рахунок податку на додану вартість, в тому числі і бюджетними установами.

При цьому, не підтверджуються жодними доказами те, що протягом 2012-2015 років позивач докладав зусиль, щоб врегулювати питання, пов'язане з виконанням умов перебування на спеціальному режимі оподаткування. Також, немає жодного факту, який свідчив би про об'єктивну неможливість позивача здійснити перерахунок сум ПДВ на спеціальний рахунок.

Спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства слід розцінювати як пільгу, що надається Державою для стимулювання розвитку сільського господарства.

Що стосується твердження позивача про те, що останній, будучи державною бюджетною установою, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету, не мав права на відкриття спеціального позабюджетного рахунку для акумулювання сум ПДВ слід зазначити, наступне.

В листі Державної податкової адміністрації України №2473/5/16-1416 від 25.02.2011 року стосовно поширення дії постанови КМУ від 12.01.2011 року №11 «Про затвердження Порядку акумулювання сільськогосподарськими підприємствами сум податку на додану вартість на спеціальних рахунках, відкритих у банках» на сільськогосподарських товаровиробників, які є бюджетними установами зазначається, що стосується бюджетних установ, то відповідно до п.п. 2.1.12 п. 2.1 ст. 2 БК України, це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, які повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

У разі, якщо у бюджетних установ основною діяльністю є виробництво та постачання сільськогосподарської продукції груп 1 - 24, 4101, 4102, 4103, 4301 УКТ ЗЕД та в яких питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше 75 відсотків загальної вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом 12 послідовних звітних періодів, в розумінні ст. 209 ПК України такі установи вважаються сільськогосподарськими підприємствами, які зобов'язані відкрити спеціальні рахунки.

Враховуючи викладене, відкриття бюджетними установами, які є сільськогосподарськими товаровиробниками в розумінні ст. 209 ПК України, спеціальних рахунків повинне здійснюватись за місцем їх обслуговування.

Відтак, посилання позивача на неможливість чи незаконність відкриття в цьому випадку рахунку для акумулювання відповідних сум ПДВ є безпідставними.

Разом з тим, у разі, якщо у установи виникли проблеми з відкриттям спеціальних рахунків або будь-які інші обставини, що перешкоджають належному виконанню вимог, встановлених до платників, які перебувають на спеціальному режимі оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, такий платник податків може відмовитись від даного режиму оподаткування і бути платником на загальних підставах. Однак, позивач цього не зробив. Тобто, позивач не перераховував до бюджету відповідні суми ПДВ, при цьому умов перебування на спеціальному режимі оподаткування також дотримано не було.

Отже, незважаючи на те, що суми ПДВ позивач не сплачує до бюджету, а залишає їх у своєму розпорядженні, це не звільняє його від обов'язку своєчасно перераховувати кошти, визначені в податкових деклараціях на спеціальний рахунок.

Відповідно до п.36.5 ст.36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Крім того, позивач стверджує, що відповідачем під час застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання не враховано строки давності, передбачені ст.ст. 102,114 ПК України. Однак дана позиція є помилковою і не відповідає дійсності, з огляду на таке.

У відповідності до ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених п. 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Згідно з п. 102.4 ст. 102 ПК України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у п. 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Для застосування штрафу відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України необхідними є наявність таких обставин: узгодження грошових зобов'язань та погашення суми податкового боргу із затримкою (понад строки визначені для сплати суми грошового зобов'язання), а тому саме із моменту погашення податкового (грошового) зобов'язання виникає обов'язок щодо застосування штрафних санкцій відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України.

Слід зауважити, що для застосування штрафних санкцій, передбачених п. 126.1 ст. 126 ПК України, необхідна така обов'язкова умова як сплата податкового боргу і саме момент цієї сплати є визначальним при застосуванні штрафних санкцій до платника податків, оскільки визначення суми штрафних санкцій, починається з дня, наступного за днем сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Таким чином, 1095-денний строк для застосування до платника податків штрафних санкцій за несвоєчасну сплату слід відраховувати саме з моменту сплати грошового зобов'язання. Отже, податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року № в межах передбачених законом строків давності.

Згідно з п.п.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати передбачені до платника передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області задовольнити повністю.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного суду відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 лютого 2018 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.