Справа № 812/1255/16
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 року справа №812/1255/16

Приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Сухарька М.Г.,

секретар судового засідання Борисов А.А.,

за участі представника відповідача Карманського В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Державного агентства лісових ресурсів України, Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року (повний текст складено 13 листопада 2017 року в м. Сєвєродонецьку) у справі № 812/1255/16 (судді в 1 інстанції - Шембелян В.С., Смішлива Т.В., Чиркін С.М.) за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства лісових ресурсів України, Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконним та скасування п.2 наказу № 339-к від 02.08.2016, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого уточнив, подавши доповнену позовну заяву від 11.01.2017, відповідно до якої просив суд:

- визнати незаконним пункт 2 наказу №339-к Державного агентства лісових ресурсів України (далі - Держлісагентство) від 02.08.2016 щодо відсторонення позивача від посади начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства на підставі постанови слідчого прокуратури Луганської області від 31.01.2011 та наказу Державного комітету лісового господарства України від 09.02.2011 №56-к без збереження заробітної плати;

- стягнути з Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - Управління) на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 30.03.2016 по 03.11.2016; доплату за 7-й ранг державного службовця, за вислугу років, почесне звання "Заслужений лісівник України" та інші надбавки до вже отриманого ним посадового окладу (2638 гривень на 1 місяць) на підставі рішення суду за період вимушеного прогулу з 20.08.2013 по 29.03.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що за рішенням суду про поновлення на посаді на його користь стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.08.2013 по 29.03.2016 з розрахунку лише розміру його посадового окладу 2638 гривень на 1 місяць без урахування інших надбавок, на отримання яких він мав право і фактично отримував, працюючи на вказаній посаді. Тому він фактично просить стягнути різницю між середньою заробітною платою, на яку він мав право в цей період та вже отриманою ним сумою середньої заробітної плати за рішенням суду.

Поновлено його на посаді було на підставі наказу №339-к Державного агентства лісових ресурсів України від 02.08.2016, пунктом 2 якого прийнято рішення вважати його таким, якого відсторонено від посади начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства на підставі постанови слідчого прокуратури та наказу Державного комітету лісового господарства, що приймалися на період досудового слідства, яке було закінчено в 2013 році. Ці обставини були встановлені судом при постановленні рішень в порядку кримінального та адміністративного судочинства, які набрали законної сили. Тому зазначене рішення на думку позивача є незаконним та має бути скасоване.

До виконання своїх обов'язків за вказаною посадою ОСОБА_2 приступив лише 04.11.2016 на підставі наказу Держлісагентства № 497-к від 04.11.2016, заробітна плата за період з 30.03.2016 по 03.11.2016 не нараховувалася та не виплачувалася у зв'язку з тривалим невиконанням рішення суду з вини відповідача, що є підставою для стягнення на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу і за цей період.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2017 року у справі № 812/1255/16 позов задоволено частково.

Скасовано пункт 2 наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 339-к від 02.08.2016.

Стягнуто з Управління на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2016 по 03.11.2016 у розмірі 78619,50 з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

Допущено до негайного виконання постанову суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 10220,50 грн. з відповідними відрахуваннями установлених законом податків та інших обов'язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, що оскаржене позивачем рішення, викладене в пункті 2 наказу Держлісагентства №339-к від 02.08.2016 про відсторонення позивача від займаної посади без збереження заробітної плати є безпідставним та таким, що порушило право позивача на виконання обов'язків та отримання заробітної плати за займаною посадою. Оскаржене рішення Держлісагентством прийняте всупереч рішенням суду в адміністративній справі №812/670/15, що набрали законної сили на момент його прийняття, що є порушенням вимог статті 255 КАС України, отже є протиправним та нечинним з моменту його прийняття, тому підлягає скасуванню.

Вимоги ж позивача про стягнення з управління середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30.03.2016 (часу набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції у адміністративній справі №812/670/15) по 03.11.2016 (до часу його фактичного виконання відповідачами, з якого позивач приступив до виконання своїх обов'язків за посадою), є обґрунтованими, оскільки факт вимушеного прогулу позивача з вини роботодавця, який тривалий час не виконував рішення суду щодо поновлення позивача на службі, незаконно відсторонював його від виконання обов'язків за посадою без збереження заробітної плати, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Також, у випадку невиконання судового рішення про поновлення на роботі позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

З системного аналізу загальних положень абзаців третього і четвертого пункту 2 Порядку №100 в частині тривалості розрахункового періоду, за яким обчислюється середня заробітна плата, а саме 2 календарні місяці, а також зазначеного вище положення абзацу восьмого пункту 2 Порядку №100 щодо обчислення середньої заробітної плати з урахуванням виплат, що встановлені після підвищення посадових окладів, суд обчислює розрахунок середньої заробітної плати позивача, враховуючи розмір посадового окладу - 6547 грн. та всі надбавки, на отримання яких мав право позивач після 1 травня 2016 року.

Не погодившись з таким рішенням, відповідачі подали апеляційні скарги, в яких зазначено, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги Управлінням зазначено, що при постановленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено п. 9 перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), прийнятого у 2012 році, в частині визначення моменту скасування та припинення дії постанови слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Луганської області Юпатіна М.О. від 31.01.2011 про відстрочення від посади. Згідно з постановою слідчого підозрюваний ОСОБА_2 (позивач по справі) відсторонений від посади без зазначення терміну дії застосованого заходу, а не як зазначено в оскаржуваному рішенні «по 19.08.2013 - дату завершення досудового слідства». Відповідно до пункту 9 перехідних положень КПК України запобіжні заходи, у тому числі і відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. За КПК України: «Відсторонення від посади скасовується постановою слідчого (прокурора), коли в подальшому застосуванні цього заходу відпадає потреба» (стаття 147 КПК України). Враховуючи, що постанова слідчого не була скасована у порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Кодексу, ОСОБА_2 змушений був звернутися до суду для скасування постанови слідчого. Тож-бо, постанова слідчого припинила свою дію з моменту набрання чинності (з 08.10.2016 року) рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі № 428/10027/16-к від 30.09.2016, а не втратила свою чинність з моменту внесення кримінального правопорушення до ЄРДР відповідно до норм Кодексу.

Постановляючи дане рішення, судом першої інстанції рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі №428/10027/16-к від 30.09.2016 щодо скасування постанови слідчого не прийнято до уваги, не оцінено, як обов'язкове.

Також судом помилкового нараховано до сплати сума середньої заробітної плати за 150 робочих днів (за період з 30.03.2016 по 03.1.12016), тоді як, з урахуванням рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі №428/10027/16-к від 30.09.2016, належить здійснити нарахування за 102 робочі дні (за періоди: з 30.03.2016 по 01.08.2016, з 08.10.2016 по 03.11.2016). середня заробітна плата позивача за періоди з 30.03.2016 по 01.08.2016 - 84 робочих дні (2+21+19+20+21+1) складає 84*524,13 грн = 44041,20 грн.; за період з 08.10.2016 по 03.11.2016 - 18 робочі дні (15+3) складає 18*524,13 = 9434,34 грн., Разом: 53475,54 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги Держлісагенством зазначено, що зміна, скасування відсторонення позивача від посади повинні здійснюватися за правилами частини 5 статті 147 КПК України від 28 грудня 1960 року, відповідно до якої таке рішення приймається слідчим (прокурором). Враховуючи той факт, що на адресу Держлісагентства станом на 02.08.2016 не надходила постанова слідчого (прокурора) щодо скасування постанови про відсторонення ОСОБА_2, від займаної посади, в Держлісагентства буди відсутні правові підстави допускати ОСОБА_4, до виконання посадових обов'язків начальника Управління.

Після надходження до Держлісагенства ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області по справі №428/10027/16-к від 30.09.2016, Держлісагенством прийнято наказ від 04.11.2016 №497-к «Про допуск ОСОБА_2 до виконання обов'язків начальника Луганського обласного управління лісового господарства».

Таким чином, п. 2 наказу Держлісагенства від 02.08.2016 № 339-к «Про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства», яким визначено «вважати ОСОБА_2 - начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства таким, що відсторонений від зазначеної посади згідно постанови слідчого прокуратури Луганської області від 31.01.2011 та наказу Державного комітету лісового господарства України від 09.02.2011 №56-к без збереження заробітної плати» є законним та обґрунтованим винесений на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 в адміністративній справі №812/670/15 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 05.02.2013 №111-к про звільнення ОСОБА_2 05.02.2013 з посади начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Поновлено позивача на посаді начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства з 20.08.2013. Стягнуто з Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу (з 06.02.2013 по 08.02.2016) в сумі 99 320,70 грн (т.1 а.с.58-64).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30.03.2016 в цій справі змінено вказану постанову Луганського окружного адміністративного суду, а саме: в абзаці третьому резолютивної частини постанови слова та цифри "з 20 серпня 2013 року" замінено словами та цифрами "з 05 лютого 2013 року". В абзаці четвертому резолютивної частини постанови слова та цифри "з 06 лютого 2013 року по 08 лютого 2016 року у сумі 99320,70 грн. замінено словами та цифрами "з 20 серпня 2013 року по 29 березня 2016 року у сумі 86 658 (вісімдесят шість тисяч шістсот п'ятдесят вісім гривень) 30 копійок. В іншій частині постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08.02.2016 по адміністративній справі №812/670/15 залишено без змін (т.1 а.с.66-70).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.07.2016 в справі № К/800/10919/16 вказані рішення залишено без змін (т.1 а.с.71-76).

В зазначених рішеннях суду встановлені такі факти, які не доказуються при розгляді цієї справи в силу вимог ч.1 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства.

Позивача ОСОБА_2 було призначено на посаду начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства за наказом Державного комітету лісового господарства України №536-к від 29.10.2007.

ОСОБА_2 відсторонено від посади начальника Луганського обласного управління лісного та мисливського господарства постановою слідчого прокуратури Луганської області від 31.01.2011 (т.1 а.с.77).

Наказом Державного комітету лісового господарства України №56-к від 09.02.2011 (т.1 а.с.79) на виконання вищезазначеної постанови слідчого позивача відсторонено від займаної посади без збереження заробітної плати на період досудового слідства. На час проведення досудового слідства ОСОБА_2 заробітної плати не отримував. За наслідками додаткового досудового розслідування у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_2 складено обвинувальний акт, який 19.08.2013 спрямовано до Ленінського районного суду м. Луганська для розгляду по суті, досудове слідство в справі завершено 19.08.2013. Відповідно до штатного розпису Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства на 2013 рік оклад начальника управління складав 2638 грн, саме з цієї суми виходили суди при обчисленні розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 20.08.2013 по 29.03.2016.

Суд касаційної інстанції погодився з тим, що постановою апеляційного суду правильно змінено дати в резолютивній частині рішення суду першої інстанції. ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства з 05.02.2013, тому саме з цієї дати він підлягає поновленню на роботі, оскільки відсторонення позивача від виконання обов'язків не впливає на процедуру його звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ та поновлення на роботі. Час вимушеного прогулу у даному випадку починається з моменту видання наказу про звільнення, проте, оскільки ОСОБА_2 був відсторонений від посади без збереження заробітної плати до закінчення досудового слідства, тому середній заробіток стягується за період з 20.08.2013 (закінчення досудового слідства) до 29.03.2016, (часу прийняття рішення апеляційним судом).

Позивач визнав факт отримання ним суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 20.08.2013 по 29.03.2016, виплаченої йому на підставі рішення суду, що також підтверджено меморіальним ордером № 1 від 26.07.2016, платіжним дорученням № 40 та 41 від 26.07.2016, платіжним дорученням № 85, 86 та 88 від 11.11.2016(т.1 а.с.201-204).

За наказом Держлісагентства №339-к від 02.08.2016 позивача поновлено на роботі з 05.02.2013, пунктом 2 цього наказу прийнято рішення вважати його таким, якого відсторонено від посади начальника Управління на підставі постанови слідчого прокуратури Луганської області від 31.01.2011 та наказу Державного комітету лісового господарства України від 09.02.2011 №56-к без збереження заробітної плати (т.1 а.с.80-81).

Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області у кримінальній справі №428/10027/16-к від 30.09.2016 скасовано постанову слідчого прокуратури Луганської області від 31.01.2011 про відсторонення позивача від посади (т.1 а.с.51).

На підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області у справі №428/10027/16-к від 30.09.2016 наказом Держлісагентства № 497-к від 04.11.2016 прийнято рішення ОСОБА_2 - начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства допустити до виконання службових обов'язків з 04.11.2016 (т.1 а.с.102).

За наказом Управління №42-к/02 від 04.11.2016 ОСОБА_2 приступив до виконання своїх обов'язків за посадою з 04.11.2016 (т.2 а.с.181).

Згідно з наказом Держлісагентства № 503 від 09.11.2016 ОСОБА_2 присвоєно 6-й ранг державного службовця, наказом управління № 44-к/02 від 14.11.2016 встановлено надбавку за 6-й ранг категорії "Б" (т.2 а.с.177).

Наказом Управління №43-к/02 від 08.11.2016 встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу як такому, стаж державної служби якого становить 34 роки (т.2 а.с.178, 179).

З 23.11.2016 ОСОБА_2 звільнено з державної служби на пенсію у зв'язку з досягненням 65 річного віку на підставі наказу Держлісагенства №517-к від 22.11.2016 (т.1 а.с.103).

За листопад 2016 року ОСОБА_2 нараховано та сплачено заробітну плату за період роботи з 04.11.2016 по 22.11.2016, що визнається сторонами.

За встановлених судом обставин, надаючи правову оцінку доводам сторін, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.72 КАС України (в редакції, що діяла на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення), обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ч.4 ст.78 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1,2 статті 255 КАС України (в редакції, що діяла на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення), визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Частинами 1,2 статті 370 КАС України (в редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року), судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, при розгляді цієї справи обов'язковими для суду і не доказуються обставини, встановлені судом в адміністративній справі щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді в частині періоду чинності постанови слідчого прокуратури Луганської області від 31.01.2011 та наказу Державного комітету лісового господарства України від 09.02.2011 №56-к, а саме по 19.08.2013 - дату завершення досудового слідства, на період якого позивача і було відсторонено від посади.

Тому хибними є аргументи сторони відповідачів, які стверджують, що постанова слідчого та наказ про відсторонення позивача від посади були чинними на час прийняття оскарженого пункту 2 наказу Держлісагентства №339-к від 02.08.2016 - до набрання законної сили ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30.09.2016 в кримінальній справі №428/10027/16-к, оскільки в судовому порядку встановлено дату закінчення періоду, на який позивача було відсторонено від посади -19.08.2013.

В мотивувальній частині ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області судом визнається той факт, що постанова слідчого прокуратури Луганської області від 31.01.2011 про відсторонення позивача від посади є нечинною з моменту внесення до ЄРДР запису про кримінальне правопорушення відповідно до вимог КПК України 2012 року, і саме це є підставою для її скасування.

Інших підстав для відсторонення позивача від посади оскаржене рішення не містить.

Таким чином, оскаржене позивачем рішення, викладене в пункті 2 наказу Держлісагентства №339-к від 02.08.2016 про відсторонення позивача від займаної посади без збереження заробітної плати є безпідставним та таким, що порушило право позивача на виконання обов'язків та отримання заробітної плати за займаною посадою. Оскаржене рішення Держлісагентством прийняте всупереч рішенням суду в адміністративній справі №812/670/15, що набрали законної сили на момент його прийняття, що є порушенням вимог статті 255 КАС України (в редакції, що діяла на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення), отже, є протиправним та нечинним з моменту його прийняття, тому підлягає скасуванню.

Відтак, позовні вимоги в цій частині обґрунтовано задоволені місцевим судом.

Вимоги позивача про стягнення з Управління середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 30.03.2016 (часу набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції у адміністративній справі №812/670/15) по 03.11.2016 (до часу його фактичного виконання відповідачами, з якого позивач приступив до виконання своїх обов'язків за посадою), є також обґрунтованими, оскільки факт вимушеного прогулу позивача з вини роботодавця, який тривалий час не виконував рішення суду щодо поновлення позивача на службі, незаконно відсторонював його від виконання обов'язків за посадою без збереження заробітної плати, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник здійснив дії, які вказують на його бажання поновитися на роботі.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України (в редакції, що діяла на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України (в редакції, що діяла на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення) встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (в редакції, що діяла на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що у випадку невиконання судового рішення про поновлення на роботі позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 23 червня 2015 року у справі №2а-3138/10/0370 та від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15.

Обчислюючи розмір середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу суд керується вимогами постанови КМУ №100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100).

В розумінні вимог ч.1 ст. 72 КАС України (в редакції, що діяла на час постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення), місцевий суд вірно прийняв до уваги обставини, встановлені в адміністративній справі №812/670/15, згідно з якими в розрахунковому періоді (до дати звільнення з 05.02.2013) за позивачем не зберігалася заробітна плата, оскільки його було відсторонено від посади без збереження заробітної плати з 10.02.2011 до 19.08.2013, тому розмір середньої заробітної плати позивача в період з 20.08.2013 по 29.03.2016 обчислювався судами з розміру посадового окладу, затвердженого на 2013 рік.

Однак, в період часу, коли за позивачем зберігалася середня заробітна плата з 30.03.2016 по 03.11.2016, а саме з 1 травня 2016 змінилася структура заробітної плати державних службовців у зв'язку з набранням чинності Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889-VIII), що відбулося з одночасним підвищенням посадового окладу, оскільки відповідно до штатного розпису апарату управління на 2016 рік, затвердженого керівником Держлісагентства, посадовий оклад начальника Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства, складав - 3298 грн, а з 1 травня 2016 року - 6547 грн. (т.1 а.с.64-65).

Тому, до спірних правовідносин мають бути застосовані вимоги абзацу восьмого пункту 2 Порядку №100, що передбачають: у разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

З системного аналізу загальних положень абзаців третього і четвертого пункту 2 Порядку № 100 в частині тривалості розрахункового періоду, за яким обчислюється середня заробітна плата, а саме 2 календарні місяці, а також зазначеного вище положення абзацу восьмого пункту 2 Порядку №100 щодо обчислення середньої заробітної плати з урахуванням виплат, що встановлені після підвищення посадових окладів, суд обчислює розрахунок середньої заробітної плати позивача, враховуючи розмір посадового окладу - 6547 грн. та всі надбавки, на отримання яких мав право позивач після 1 травня 2016 року.

Щодо надбавок, на включення яких до розрахунку середньої заробітної плати мав право позивач станом на 1 травня 2016 року, суд керується такими вимогами законодавства та встановив такі обставини на підставі досліджених доказів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року N 283, яка втратила чинність лише 01.05.2016, було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, абзацом 15 пункту 3 якого передбачено, що до стажу державної служби включається також час роботи на посадах керівників державних підприємств, установ, організацій, якщо безпосередньо з цих посад вони призначені (обрані) на посади державних службовців першої - четвертої категорій.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 52 Закону № 889-VIII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2016 року № 292, яка втратила чинність 20 січня 2017 року, встановлено розмір надбавок до посадових окладів за 7 ранг державних службовців у розмірі 400 грн.

З аналізу відомостей копії трудової книжки позивача (т.2 а.с.98а-98б), роз'яснень щодо стажу державної служби позивача, наданих Національним агентством України з питань державної служби на вимогу суду (т.2 а.с.122), витягів з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджують державну організаційно-правову форму підприємств та установ, керівником яких працював ОСОБА_2 (т.2 а.с.124-140), наказу Управління №43-к/02 від 08.11.2016, яким встановлено стаж державної служби позивача, що станом на 04.11.2016 становить 34 роки (т.2 а.с.178), суд встановлює той факт, що протягом часу з 30.03.2016 по 03.11.2016 позивач мав стаж роботи, який зараховується до стажу державної служби, та відповідно до Постанови КМУ від 06.04.2016 № 292, Закону № 889-VIII мав право на отримання надбавки за вислугу років в максимальному розмірі - 50% від розміру посадового окладу.

Наказом Державного комітету лісового господарства України №517-к від 31.12.2004 позивачу присвоєно сьомий ранг державного службовця (т.1 а.с.213), сторони визнають ту обставину, що до присвоєння позивачу наказом Держлісагентства № 503 від 09.11.2016 6-го рангу категорії "Б" (т.2 а.с.179), ранг позивача як державного службовця залишався сьомим.

За листопад 2016 року ОСОБА_2 нараховано та сплачено заробітну плату за період роботи з 04.11.2016 по 22.11.2016, до розміру якої враховано такі складові: посадовий оклад - 2975,91 грн; надбавка за ранг - 227,27 грн; надбавка за вислугу років - 1487,96 грн; надбавка за інтенсивність праці - 1487,96 грн; компенсація за невикористану відпустку - 835,65 грн; кошти за відрядження - 1853,73 грн. (т.2 а.с.66, 176).

Сторони визнають ту обставину, що в листопаді 2016 року позивачу нараховувалася надбавка за інтенсивність праці на підставі листа Держлісагентства, яким йому особисто був визначений розмір такої надбавки для виплати лише в цьому місяці.

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 та представника управління суду, вказана надбавка виплачувалася без прийняття розпорядчого акту управлінням на підставі листів Держлісагентства, які дозволяли виплачувати таку надбавку в межах певного розміру протягом певного періоду часу.

Самі листи Держлісагенства щодо дозволу встановлення певного розміру надбавки за високі досягнення в розмірі до 50% посадового окладу з урахуванням доплати за ранг та вислугу років та надбавки за інтенсивність праці на листопад-грудень 2016 року в розмірі до 30% посадового окладу в межах затверджених видатків на оплату праці не є належними доказами факту виплати такої надбавки за певною посадою в певному розмірі протягом певного періоду часу, оскільки не містять такої інформації.

Тому, суд не має підстав для визнання за позивачем права на отримання суми середньої заробітної плати з урахуванням надбавки за інтенсивність праці протягом часу з 30.03.2016 по 03.11.2016, оскільки факт виплати такої надбавки своїм працівникам в 2016 році управління заперечує, а позивач не надав суду відповідних доказів на підтвердження цих обставин, про наявність таких доказів суду не повідомив, отже не довів обґрунтованості своїх вимог в цій частині.

Таким чином, до розрахунку середньої заробітної плати позивача судом враховуються посадовий оклад в розмірі 6547 грн, надбавка за сьомий ранг державного службовця в розмірі - 400 грн, надбавка за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу - 3273,50 грн, в загальній сумі - 10220,50 грн.

Відповідно до листа Мінсоцполітики № 10846/14-15/13 від 20.07.2015 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік" в травні 2016 року було 19 робочих днів, а в червні - 20; всього за період з 30.03.2016 по 03.11.2016 - 150 робочих днів (2+21+19+20+21+22+22+20+3).

Середньоденна заробітна плата складає: 10220,50 грн. х 2 : (19+20) = 524,13 грн.

Середня заробітна плата позивача за період з 30.03.2016 по 03.11.2016 складає 150х524,13 грн = 78619,50 грн.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції щодо задоволеної ним частини позовних вимог.

В іншій частині позову, в яких судом позивачеві відмовлено, судове рішення сторонами не оскаржене, тому апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 33, 292, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного агентства лісових ресурсів України, Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі № 812/1255/16 за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства лісових ресурсів України, Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання незаконним та скасування п.2 наказу № 339-к від 02.08.2016, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Повне судове рішення - 28 лютого 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В.Сіваченко

Судді О.О.Шишов

М.Г.Сухарьок