Справа № 817/406/18
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2018 року м. Рівне №817/406/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Романчук В.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доСарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

06.02.2018 відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін за позовом ОСОБА_1 до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 695-17 від 25.06.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, згідно з яким, зокрема, ст.267 Податкового кодексу України викладена в новій редакції, якою запроваджено транспортний податок для юридичних та фізичних осіб по автомобілям до 5-років з об'ємом двигуна понад 3000 см.куб. Зазначає, що 27.01.2015 Дубровицькою міською радою рішенням №945 "Про встановлення транспортного податку" встановлено такий місцевий податок. Також позивач зазначає, що в серпні 2015 року у зв'язку з нагадуванням працівника Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Рівненській області ним було сплачено даний податок в сумі 22916, 67 грн. Зазначає, що ним до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (як правонаступника Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області) було подано заяву з проханням повернути помилково сплачену суму податку та переглянути податкове повідомлення-рішення про нарахування даного податку. 05.01.2018 на адресу позивача надійшов конверт від ГУ ДФС у Рівненській області з відповіддю-рішенням начальника Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області на бланку Головного управління ДФС у Рівненській області, яким було відмовлено в повернені коштів в зв'язку із відсутністю переплати по транспортному податку. Також у відповіді-рішенні вказано, що позивачу нараховано транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік на суму 22916, 67 грн. Також зазначає, що 25.01.2018 Головне управління ДФС у Рівненській області надало відповідь, в якій зазначило, що позивачу нараховано податкові зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік за податковим повідомленням-рішенням форми "Ф" від 27.06.2015 року за №695-17 та до відповіді було долучену завірену копію податкового повідомлення-рішення від 25.06.2017. Вважає, що будь-яке рішення фіскального органу про нарахування транспортного податку фізичній особі в 2015 році є протиправним. Просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказано на те, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки з 01.01.2015 до Податкового кодексу України внесені зміни, відповідно до яких запроваджений новий податок - транспортний. Підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції Закону №71-VIII) передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Також зазначає, що відповідно до п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору. Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники таких податків та зборів. Дубровицькою міською радою від 27.01.2015 №945 встановлено на території м.Дубровиця транспортний податок. Ставку транспортного податку встановлено з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн. за кожний автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України. Зазначає, що на підставі даних отриманих з органів внутрішніх справ у 2015 році фіскальної службою позивачу нараховано транспортний податок на автомобіль марки TOYOTAHIGHLANDER 2012 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см. Вказаний автомобіль зареєстрований 11.02.2015 році. Зазначає, що позивачу нарахований транспортний податок в сумі 22 916, 67 грн., відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25.06.2015. Податкове повідомлення-рішення отримане позивачем особисто та сума податку у розмірі 22 916, 67 грн. надійшла до бюджету 14.08.2015 . Також зазначає, що у листі, які надісланий позивачу Сарненською об'єднаною держаною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області №2/143/17-00 від 04.01.2018 помилково зазначена дата податкового повідомлення-рішення 27.06.2015. Просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на виконання вимог пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України Дубровицькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення - рішення від 25.07.2015 року № 695-17, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб на суму 22916,67 грн.(а.с.28,44).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 звернувся із заявою до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 29.12.2017 з проханням повернути помилково сплачену суму транспортного податку за 2015 рік в розмірі 22916, 67 грн та переглянути податкове повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку (а.с.18).

Сарненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області листом від 04.01.2018 за №2/14з/17-00 надала відповідь на заяву позивача від 29.12.2017 в якій зазначила, що згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 станом на 02.01.2018 переплата за транспортний податок з фізичних осіб відсутня. Також зазначено, що на підставі даних отриманих з органів внутрішніх справ у 2015 році фіскальної службою був нарахований транспортний податок на автомобіль марки TOYOTAHIGHLANDER, 2012 року випуску, об'ємом двигуна 3456 куб. см. Вказаний автомобіль зареєстрований позивачем 11.02.2015 року. Згідно податкового повідомлення-рішення транспортний податок нарахований в сумі 22916, 67 грн., дане податкове повідомлення - рішення отримане 27.06.2015. Сума сплаченого податку надійшла до бюджету 14.08.2015 року. Сарненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області залишає без розгляду заяву щодо повернення зайво сплачених коштів транспортного податку за 2015 рік (а.с.19).

19.01.2018 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Головного управління ДФС у Рівненській області, Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області, Дубровицького відділеня Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про надання податкового повідомлення-рішення від 27.06.2015 про нарахування контролюючим органом податкового зобов'язання з транспортного податку в сумі 22916, 67 грн. або належним чином завіреної ксерокопії (а.с.21).

Дубровицьке відділення Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області листом від 23.01.2018 вих.№142/17-05 перенаправило заяву для розгляду в Головне управління ДФС у Рівненській області (а.с.24, 25).

Сарненська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Рівненській області листом від 25.01.2018 за №2/17-14-08-20 заяву від 19.01.2018 надіслала до Головного управління ДФС у Рівненській області (а.с. 26).

Головне управління ДФС у Рівненській області на заяву від 19.12.2018 щодо надання податкового повідомлення-рішення по транспортному податку повідомило, що податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №695-17 від 25.06.2015 сформовано по транспортному податку з фізичних осіб , та вручено 25.06.2015. Додатком до вказано листа є завірена копія корінця податкового повідомлення - рішення форми "Ф" №695-17 від 25.06.2015 (а.с. 27-28).

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, позивач звернулася з позовом до суду.

Надаючи правову спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п.267.2, пп.267.3.1 п. 267.3 ст.267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.4 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктами 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Підпунктом 267.6.5 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що в разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

При цьому, ст. 267 Податкового кодексу України, що регулює порядок справляння транспортного податку, введена в дію з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.

В той же час, за змістом п.4.4 ст. 4 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить податок на майно. При цьому, за приписами пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України, транспортний податок належить до податку на майно.

Пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, безпосереднє встановлення транспортного податку, як місцевого податку, віднесено нормами Податкового кодексу України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад. Верховна Рада України не уповноважена самостійно на підставі власного рішення встановлювати місцеві податки на території територіальних громад, а може лише визначати їх перелік, граничні розміри ставок та певні критерії їх справляння.

Пунктом 4 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) визначено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

В силу вимог пп. 12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За приписами п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів місцевих податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, місцеві податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, а опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певних місцевих податків та зборів пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, ст. 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відтак, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

У той же час, пунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), закріплено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів, суд приходить до висновку про наявність неоднозначного трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у ст.4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акту суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності закріплений у пп.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Згідно з вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Так, Дубровицькою міською радою було прийнято рішення №945 від 27.01.2015 року, яким встановлено на території м.Дубровиця транспортного податку. Встановлено ставку транспортного податку на календарний рік у розмірі 25 000, 00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до ст. 267 Податкового кодексу України.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень ст. 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б нормі ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2015 рік.

За наведених обставин, податкове повідомлення-рішення Дубровицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 25.06.2015 №695-17, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб, у розмірі 22 916,67 грн. не відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак порушують права та законні інтереси платника податків, які підлягають до судового захисту шляхом скасування протиправних рішень суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення і не довів правомірності винесення спірного рішення.

Судові витрати присуджуються на користь позивача відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 34100, РНОКПП НОМЕР_1) до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області (34500, м.Сарни, вул. Широка,18, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,- задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області від 25.06.2015 №695-17, відповідно до якого ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб, у розмірі 22 916,67 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повне рішення суду складено 27 лютого 2018 року.

Суддя Друзенко Н.В.