Справа № 812/73/18
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2018 рокуСєвєродонецькСправа № 812/73/18

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді: Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання: Занічковської П.Є.,

представників

позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 11.10.2017),

відповідача: Решетняка В.О. (довіреність від 20.12.2017 № 4005/9/12-32-10-00-29),

розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.04.2017 № 62991-1301,

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2018 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.04.2017 № 62991-1301, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: орендна плата з фізичних осіб, за 2017 рік у сумі 9333,04 грн.

В обґрунтуванням позовних вимог позивачем зазначено, що 06.11.2012 між нею та Титарівською сільською радою Старобільського району Луганської області укладено договір оренди землі від 06.11.2012 (с. Титарівка, вул. Комарова, 4Б), який зареєстрований у відділі Держкомзему у Старобільському районі Луганської області за № 05600. Пунктом 37 Договору оренди, який кореспондується з нормами Закону України «Про оренду землі» встановлено, що дія договору припиняється у разі ліквідації юридичної особи орендаря. 27.01.2017 позивачем припинено підприємницьку діяльність, про що позивач повідомила власника земельної ділянки. Відповідно до статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», позивач звільнена від сплати за користування земельною ділянкою комунальної власності за період з 14.04.2014 по 08.06.2016. Таким чином, на думку позивача, податкове повідомлення-рішення від 20.04.2017 № 62991-1301 про визначення податкового зобов'язання в сумі 9333,04 грн за платежем «Оренда плата з фізичних осіб» є протиправним та підлягає скасуванню.

У вступному слові представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Крім того зазначив, що сума боргу, визначена у податковому повідомленні-рішенні від 20.04.2017 № 62991-1301 різниця із сумою боргу, зазначеною у податковій вимозі від 01.02.2018 № 1091-17. Також ця сума різниця із розміром орендної плати, визначеним Титарівською сільською радою на 2017 рік. Представник також зауважив, що Титарівською сільською радою подані до податкового органу недостовірні відомості щодо кадастрового номеру земельної ділянки.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, про що подав відзив на адміністративний позов (арк. спр. 79-80), у якому зазначив, що до Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області надійшов лист Титарівської сільської ради від 12.02.2017 № 38 з переліком орендарів, з якими укладено договори оренди землі державної та комунальної власності станом на 2017 рік, до якого включена і ОСОБА_3 За даними листа Титарівської сільської ради від 19.04.2017 № 158 на повідомлення ОСОБА_3 надано роз'яснення стосовно умов договору. У зв'язку з тим, що позивач є власником нежитлового приміщення за адресою: с. Титарівка, вул. Комарова, 4 б, договір оренди від 06.11.2012 № 05600 залишено в силі. Складено додаткову угоду до договору, в якій в частину орендар та реквізити орендаря внесено зміни. Інформації щодо розірвання договору до Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області не надходило. Таким чином, ОСОБА_3, як фізичній особі, ГУ ДФС у Луганській області нараховано податкове зобов'язання з орендної плати за землю за 2017 рік, яке, з урахуванням строку дії договору, складає 9333,04 грн. Представник відповідача вважає, що податкове повідомлення-рішення від 20.04.2017 № 62991-1301 прийнято відповідачем із дотриманням вимог податкового законодавства, тому підстави для його скасування відсутні.

У вступному слові представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на адміністративний позов.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) від 23.01.2018 № НОМЕР_1 в ЄДР наявні такі відомості про ОСОБА_3: місце проживання: АДРЕСА_1 основний вид діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; дані про реєстраційні дії, зокрема: 11.04.2005 № 0000501 включення відомостей про фізичну особу-підприємця, 27.01.2017 № 5000501 державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням (арк. спр. 30-31).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, яка підтверджена довідкою від 23.01.2018 № 111371095, позивачу на праві приватної власності належить нежиле приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 13.04.2010 (арк. спр. 24-29).

Між Титарівською сільською радою та приватним підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди землі від 06.11.2012, предметом якого є земельна ділянка несільськогосподарського призначення із земель державної власності, яка знаходиться на території Титарівської сільської ради (селище АДРЕСА_2, що підтверджено копією договору, наявною у матеріалах справи (арк. спр. 11-12).

Дослідженням змісту договору встановлено таке:

- в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0851 га (пункт 2);

- на земельній ділянці розміщені об'єкти нерухомого майна: двоповерхова забудова - 0,0382 га, під спорудами - 0,0097 га, а також інші об'єкти інфраструктури: під проїздами, проходами, площадками - 0,0370 га (пункт 3);

- нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 78785,58 грн (пункт 5);

- договір укладено на 5 років (пункт 8);

- орендна плата вноситься у розмірі 4727,13 грн (пункт 9);

- обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації (пункт 10);

- дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено; ліквідація юридичної особи-орендаря (пункт 37).

За переліком орендарів, з якими укладено договори оренди землі державної та комунальної власності станом на 2017 рік по Титарівській сільській раді, та переліком орендарів, з якими договори оренди землі державної та комунальної власності добігли кінця в листопаді 2017 року по Титарівській сільській раді, що надійшли до Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області, ОСОБА_3 за договором оренди від 06.11.2012 № 05600 орендувала земельну ділянку з 06.11.2012 по 05.11.2017, нормативна грошова оцінка землі станом на 2017 рік, з урахуванням коефіцієнту індексації 1,06, - 219777,90 грн, дата витягу про нормативну грошову оцінку землі - 26.01.2016, розмір орендної плати - 5%, розмір орендної плати на 2017 рік, з урахуванням коефіцієнта індексації, - 10988,90 грн (арк. спр. 78, 81).

Дослідженням копії податкового повідомлення-рішення від 20.04.2017 № 62991-1301 встановлено, що ГУ ДФС у Луганській області визначено позивачу податкове зобов'язання з орендної плати за землю за 2017 рік у сумі 9333,04 грн (арк. спр. 8).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням від 20.04.2017 № 62991-1301 позивач звернулася із скаргою до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС).

Рішенням ДФС від 23.11.2017 № 15552/Ф/99-99-11-02-01-14, копія якого наявна в матеріалах справи, податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Луганській області від 20.04.2017 № 62991-1301 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_3 - без задоволення (арк. спр. 9-10).

Також з матеріалів справи встановлено, що позивачем до Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області протягом 2014-2016 років подано податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності), у яких до сплати визначено податкові зобов'язання з орендної плати за землю у таких розмірах:

- за 2014 рік річна сума орендної плати - 4727,13 грн, щомісячна сума орендної плати - 393,93 грн, а у грудні - 393,90 грн (арк. спр. 75-76);

- за 2015 рік річна сума орендної плати - 5904,19 грн, щомісячна сума орендної плати - 492,01 грн, а у грудні - 402,08 грн (арк. спр. 73-74);

- за 2016 рік річна сума орендної плати - 10366,88 грн, щомісячна сума орендної плати - 863,91 грн, а у грудні - 863,87 грн (арк. спр. 71-72).

Уточнюючі розрахунки з плати за землю за 2014-2016 роки позивачем не подавались.

За даними інтегрованої картки платника, позивачем у період 2014-2018 років сплачено орендної плати за земельну ділянку: сальдо на початок 2014 року - 352,52 грн заборгованості, сплачено протягом року - 4600,00 грн (арк. спр. 69-70); сальдо на початок 2015 року - 233,18 грн переплати, сплачено протягом року - 6462,00 грн (арк. спр. 67-68); сальдо на початок 2016 року - 343,97 грн переплати, сплачено протягом року - 10003,01 грн (арк. спр. 65-66); сальдо на початок 2017 року - 441,89 грн переплати, сплачено протягом року - 863,91 грн (арк. спр. 64), сальдо на початок 2018 року - 441,93 грн переплати, 22.01.2018 внесено відомості про нараховане податковим повідомленням-рішенням від 20.04.2017 № 62991-1301 податкове зобов'язання у розмірі 9333,04 грн, недоїмка станом на 31.01.2018 - 8891,11 грн (арк. спр. 63).

Дослідженням доказів, наданих Титарівською сільською радою на виконання вимог ухвали суду, встановлено, що до Титарівської сільської ради надходили заяви (повідомлення) ОСОБА_3 про припинення підприємницької діяльності та дострокове припинення договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Титарівської сільської ради від 27.03.2017 № 17/8, спираючись на те, що ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення, договір оренди складений з фізичною особою-підприємцем, згідно з рішенням Титарівської сільської ради від 23.12.2015 № 3/8 розмір орендної плати, як для фізичних осіб-підприємців, так і для громадян, є однаковим, магазин, розташований у не житловому приміщенні, не припинив свою роботу, тобто не відбулася зміна цільового призначення, відмовлено (з односторонньої ініціативи) у достроковому розірванні договору оренди. Вирішено скласти з ОСОБА_3 додаткову угоду до договору оренди, в якій внести відповідні зміни в частині орендар, реквізити сторін, внести кадастровий номер (арк. спр. 91).

Про прийняте рішення повідомлено позивача листом від 19.04.2017 № 158 (арк. спр. 95) та направлено для підписання додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 28.03.2017 (арк. спр. 97).

Також позивачу направлено лист повідомлення від 03.11.2017 № 356 про закінчення строку дії договору оренди від 06.11.2012 за № 05600, з вимогою повернення орендарем земельної ділянки або укласти договір оренди на новий строк (арк. спр. 93).

Листом від 06.12.2017 № 401 повідомлено представника позивача про те, що договір оренди від 06.11.2012 за № 05600 в односторонньому порядку розірваний не був (арк. спр. 92).

Відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги та відзив на адміністративний позов, судом встановлено, що предметом доказування є обставини щодо:

наявності у позивача переплати з орендної плати за земельну ділянку, яка утворилася внаслідок сплати позивачем орендної плати у періоді з 14.04.2014 по 07.06.2016 - періоді, коли, на думку позивача, її було звільнено від такої сплати за Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII);

припинення дії договору оренди від 06.11.2012 № 05600 з 27.01.2017, внаслідок внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності позивача.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 21 Закону № 161-XIV визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки для проведення звірки даних щодо:

розміру площі земельної ділянки, що перебуває у власності та/або користуванні платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, користування пільгою, контролюючий орган за місцем знаходження земельної ділянки проводить протягом десяти робочих днів перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Згідно з пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Відповідно до пункту 287.2 статті 287 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (пункт 287.5 статті 287 Податкового кодексу України).

Статтею 288 Податкового кодексу України визначено:

- підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни (пункт 288.1);

- платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2);

- об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (пункт 288.3);

- розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4);

- розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території (підпункт 288.5.1 пункту 288.5);

- податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу (пункт 288.7).

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель (пункт 289.2 статті 289 Податкового кодексу України).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3, як орендар земельної ділянки за договором оренди від 06.11.2012 № 05600 протягом всього строку дії цього договору мала сплачувати орендну плату за землю, у тому числі й протягом 2017 року.

Оскільки, 27.01.2017 позивач втратила статус фізичної особи-підприємця, нарахування орендної плати за земельну ділянку на 2017 рік здійснено контролюючим органом за місцезнаходженням земельної ділянки, шляхом направлення (вручення) ОСОБА_3 відповідного повідомлення-рішення, що у повній мірі відповідає вимогам Податкового кодексу України.

Що стосується тверджень позивача про протиправність податкового повідомлення-рішення внаслідок існування за ОСОБА_3 переплати з орендної плати за землю, яка мала утворитися за позивачем у період з 14.04.2014 по 07.06.2016 відповідно до Закону № 1669-VII, суд зазначає таке.

Так, згідно з п. 54.1 ст. 54 Податкового Кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового Кодексу України зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до статті 1 Закону № 1669-VII, тут і надалі положення Закону наведені в редакції чинній до 08.06.2016, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 6 Закону № 1669-VII встановлено, що під час проведення антитерористичної операції звільнено суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 6 Закону № 1669-VII, в редакції Закону № 1365-VIII від 17.05.2016, звільнено суб'єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Виходячи з наведених приписів, суд дійшов висновку, що датою початку періоду проведення АТО є 14.04.2014. Відповідно, у період з 14.04.2014 до 07.06.2016 включно суб'єкти господарювання, що здійснювали діяльність на території проведення АТО, були звільнені від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого віднесена територія Луганської області, зокрема с. Титарівка (Титарівська сільська рада) Старобільського району Луганської області.

У відповідності до вимог п. п. 30.1. 30.2, 30.3. 30.3 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії.

За приписами п. 30.4 наведеної норми платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

У відповідності до п. 30.9 цієї статті податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що використання податкової пільги є правом платника податків, а не його обов'язком.

З вищеописаних доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що позивач протягом 2014-2016 років самостійно обчислювала суми податкових зобов'язань з орендної плати за земельну ділянку, які зазначала у відповідних податкових деклараціях, поданих до Старобільської ОДПІ ГУ ДФС у Луганській області. Такі податкові зобов'язання позивач самостійно сплачувала.

Будь-яких уточнюючих розрахунків за 2014-2016 роки, в яких позивачем нараховані до зменшення податкові зобов'язання минулих податкових періодів або періодів поточного року, за якими минув термін сплати, позивачем до контролюючого органу не подано.

Відповідно судом встановлено, що позивач не скористалася правом податкової пільги - звільнення від сплати орендної плати за землю за Законом № 1669-VII, шляхом подання відповідних уточнюючих розрахунків.

Таким чином судом встановлено, що оскільки позивачем протягом 2014-2016 років здійснювалося погашення самостійно визначених податкових зобов'язань, у відповідача (контролюючого органу) відсутні підстави вважати таку сплату поточних податкових зобов'язань переплатою.

Більш того слід зазначити, що у відповідності до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Що стосується тверджень позивача про припинення дії договору оренди від 06.11.2012 № 05600 з 27.01.2017, внаслідок внесення до ЄДР запису про припинення підприємницької діяльності позивача, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 161-XIV відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 5 Закону № 161-XIV визначено, що орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону № 161-XIV орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону № 161-XIV).

Статтею 30 Закону № 161-XIV визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Частиною першою статті 31 Закону № 161-XIV визначено підстави для припинення договору оренди.

Так, договір оренди землі припиняється в разі:

закінчення строку, на який його було укладено;

викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

ліквідації юридичної особи-орендаря;

відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Відповідно до частин другої, третьої, четвертої статті 31 Закону № 161-XIV договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону № 161-XIV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

З системного аналізу вищевикладеного встановлено, що договір оренди землі може бути припинений за підставами прямо передбаченими законом, або розірваний за згодою сторін чи у судовому порядку.

Позивачем суду не надано доказів існування законних підстав, з яких договір оренди землі від 06.11.2012 № 05600 вважався припиненим з 01.01.2017.

Ототожнення позивачем такої законодавчо визначеної підстави як ліквідація юридичної особи-орендаря з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою суд вважає безпідставним.

Так, згідно зі статтею 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до статті 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулює Закон України 15.05.2003 № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон № 755-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 755-IV, тут і надалі положення Зону наводяться у редакції Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом (пункт 4).

Частиною восьмою статті 4 Закону № 755-IV визначено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

З вище викладеного слідує, що державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця свідчить про позбавлення особи певного статусу.

Статтями 598-609 Цивільного кодексу України визначено підстави припинення зобов'язань осіб.

З системного аналізу статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 1, 4 Закону № 755-IV можна дійти висновку, що однією з особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати на відміну від юридичної особи, яка ліквідована.

Фізична особа продовжує відповідати за своїми зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, від 09 серпня 2017 року у справі № 915/1056/16.

Доказів розірвання договору оренди землі від 06.11.2012 № 05600 за згодою сторін або в односторонньому порядку за судовим рішення позивачем суду не надано. Не встановлено таких доказів й судом в ході розгляду адміністративної справи.

Оскільки обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.04.2017 № 62991-1301.

Суд не надає оцінки іншим повідомленим у судовому засіданні твердженням представника позивача, оскільки такі обставини не зазначені у позовній заяві як обґрунтування вимог позивача. Відповідно такі обставини виходять за межі предмету доказування у даній адміністративній справі.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

За приписами статті 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2) до Головного управління ДФС у Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, ідентифікаційний код юридичної особи: 39591445) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.04.2017 № 62991-1301 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повне рішення суду складено 28 лютого 2018 року.

Суддя К.О. Пляшкова