Справа № 573/188/18
Суддя: Кліщ О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/188/18
Номер провадження 2-а/573/8/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі: головуючої судді Кліщ О.В., за участю секретаря Сітало Ю.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Білопільського відділу поліції капітана поліції Захарченка Володимира Васильовича,- про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

06.02.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом з наступних підстав. 29.01.2018 року інспектором Білопільського відділу поліції капітаном поліції Захарченком В.В. була винесена постанова серії АР № 965452 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КУпАП, а саме: керування автомобілем з технічною несправністю- не працював повторювач лівого переднього повороту.

Вважаючи вищезазначену постанову незаконною, винесеною без дотримання прав позивача та за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, останній вказав, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною та підлягає скасуванню, так як складена відповідачем без врахування пояснень та зауважень позивача та конкретної дорожньої обстановки. Доказів правопорушення не надано, свідків не опитано, місце вчинення адміністративного правопорушення вказано не вірно.

Так, згідно зі змістом постанови, що оскаржується, адміністративне правопорушення вчинено позивачем на вул. Центральній в с.Москаленки, однак це не відповідає дійсності, оскільки позивач був зупинений відповідачем на вулиці Висілок, тобто в зовсім іншому місці населеного пункту. А у квитанції про сплату штрафу в п.6 «Місце вчинення правопорушення» взагалі зазначено лише с.Москаленки. Крім цього, дата зазначена в п.1 постанови є датою складання постанови, а не датою розгляду справи, оскільки останнього не було взагалі - постанова складена на місці зупинки транспортного засобу.

До того ж відповідач порушив вимоги ст. 276 КУпАП та не розглянув справу за місцем вчинення адміністративного правопорушення, тобто за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, в даному випадку за адресою: м.Білопілля, вул. Соборна, 76, де розташований відділ поліції. Проте відповідач положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, не давши можливості позивачу скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП у повному обсязі. Відповідач виніс постанову після висловлення звинувачень на адресу позивача, без будь-якої підготовки до розгляду справи, без оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, чим відповідач порушив вимоги ст.ст. 278,279 КУпАП.

Згідно п.31.4.3 Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності невідповідності зовнішніх світлових приладів таким вимогам:

а) кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу; б) порушено регулювання фар; в) не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла; г) на світлових приладах немає розсіювачів або використовуються розсіювачі і лампи, що не відповідають типу даного світлового приладу; г») на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання. У відповідності до п.б) п.п.31.6 ПДР забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів. Пунктом 19 ПДР встановлений вичерпний перелік зовнішніх світлових приладів автомобіля, до яких належать фари ближнього/дальнього світла, протитуманні фари, фара- прожектор і фара-шукач ( можуть користуватися лише водії оперативних транспортних засобів). Враховуючи викладене, повторювач повороту (покажчик повороту) не є зовнішнім світловим приладом.

За вищевказаних обставин, відсутність чи несправність повторювача повороту (покажчика повороту) в автомобілі не є адміністративним правопорушенням. Доказом даного висновку є п.п. а) п.9.1 ПДР, згідно якого попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою та п.9.3., яким передбачено, що у разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, скасувати постанову серії АР № 965452 від 29.01.2018 року як незаконну та до вищезазначеного пояснив, що на місці зупинки автомобіля працівником поліції не складався протокол про адміністративне правопорушення, не зважаючи на те, що позивач заперечував проти скоєння правопорушення. При розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили про наявність в діях позивача ознак правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, не була дотримана процедура розгляду справи, а саме: не пред'явлено жодного доказу, правопорушення не зафіксовано у передбачений законодавством спосіб. Позивачу не було надано можливості подати свої заперечення та інші докази, скористатися правовою допомогою.

Від відповідача відзив на позовну заяву у визначений судом строк не надходив. В судовому засіданні відповідач Захарченко В.В. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення від 29.01.2018 року серії АР № 965452 ОСОБА_1 29.01.2018 року, о 09-30год., в Білопільському районі, в с.Москаленки по вул. Центральна керував автомобілем НОМЕР_1 з технічною несправністю, а саме не працюючим повторювачем лівого переднього повороту ( відсутній взагалі) ( а.с.5).

Не погодившись із вказаною постановою ОСОБА_1 оскаржив її до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об'єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 33 КУпАП).

Положення ст. 22 КУпАП встановлюють право органу (посадової особи), які уповноважені вирішувати справу, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено: судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Між тим, на думку суду, жодним доказом наявність адміністративного правопорушення в діях позивача встановлена не була.

Після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Дійсно, за змістом ч. 5 ст. 258 КУпАП, він не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП міг бути доказом його вчинення, такими доказами могли бути пояснення правопорушника, свідків, рапорти працівників поліції.

При цьому не є належним доказом усне твердження працівника поліції, озвучене правопорушнику. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, рапорт або протокол та рапорт. Як встановлено судом працівником поліції не складалися жодні матеріали взагалі.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (ст. 74 КАСУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Суд зазначав у наведеному Рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п .2.2 Рішення).

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

Крім того, суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з'ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз'яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

Після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Керуватися попереднім спостереженням певних подій за відсутності доказової бази така особа не має права.

Це пов'язано з тим, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За таких обставин суд вважає, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, відповідачем не доведений, оскільки будь-яких матеріалів справи та доказів відповідачем не зібрано.

За змістом п. 8 статті 23 Закону України "Про національну поліцію" поліція у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Разом з тим, це не є основною функцією цього центрального органу виконавчої влади. Головна функція поліції служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку (стаття 1).

Реалізація цієї функції не може полягати виключно у поставленні мети притягнення особи до відповідальності, пріоритетними є підтримання публічної безпеки і порядку, забезпечення охорони прав і свобод людини.

З цією метою Національна поліції України здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

У даній конкретній справі, за відсутності доказів вини, за наявності обґрунтованих клопотань позивача, більш доречним було б витрачання часу на заходи превентивної та профілактичної роботи. Натомість працівником поліції вчинені дії, які були явно сумнівними з юридичної точки зору, виглядали небезсторонньо (упереджено), без дотриманням принципу рівності перед законом, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване прийняте рішення.

Наявність у діях позивача складу правопорушення підтверджується тільки постановою у справі про адміністративне правопорушення від 29.01.2018 року серії АР № 965452, що не є достатнім доказом для притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 251, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Білопільського відділу поліції капітана поліції Захарченка Володимира Васильовича,- про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Постанову інспектора Білопільського відділу поліції капітана поліції Захарченка Володимира Васильовича у справі про адміністративне правопорушення (серія АР № 965452) від 29.01.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу 340 грн. - скасувати.

Провадження по адміністративній справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя