Справа № 804/5264/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

27 лютого 2018 року

справа №804/5264/17

адміністративне провадження №К/9901/4049/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року у складі судді Рябчук О.С. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів Головко О.В., Суховарова А.В., Яченової Т.І.

У С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.06.2015 № 87-177, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб на суму 25000,00 грн., з мотивів протиправності його прийняття.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено з мотивів правомірності прийнятого податковим органом податкового повідомлення-рішення. Судом першої інстанції встановлено, що легковий автомобіль, який належить позивачу є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2015 році відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні позову, але з інших підстав. Так, суд апеляційної інстанції в своїй постанові зазначив, що суд першої інстанції відмовляючи у позові не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи та не дослідив, що позивачем 28.08.2015 року самостійно сплачено визначений податковим повідомленням-рішенням транспортний податок, а тому, за висновками суду, в силу дії статті 60 Податкового кодексу України спірне податкове повідомлення-рішення є відкликаним, з огляду на що предмет спору в даній справі відсутній.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанови судів попередніх інстанцій, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзиву на касаційну скаргу від податкового органу не надійшло, що не перешкоджає розгляду касаційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що позивачу на праві власності належить автомобіль NISSAN MURANO, 2013 року випуску, об'єм двигуна 3498 куб. см.

30.06.2015 р. відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 87-177, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб за 2015 рік у сумі 25000 грн. 00 коп.

Судом апеляційної інстанції також установлено, що позивачем 28.08.2015 р. самостійно сплачено визначений податковим-повідомлення рішенням № 87-177 транспортний податок за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, Законом України №71-VІІІ від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", що набрав чинності 01.01.2015, статтю 267 Податкового кодексу України викладено у новій редакції та запроваджено транспортний податок.

Відповідно до пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Пунктом 267.2.1 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з п. 267.4 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.6 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) врегульовано порядок обчислення та сплати транспортного податку.

Так, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Підпунктом 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що належний позивачу на праві приватної власності автомобіль марки NISSAN MURANO, 2013 року випуску, об'єм двигуна 3498 куб. см. є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач відповідно є платником такого податку, що вірно встановлено судами попередніх інстанцій.

При цьому, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у 2015 році є правомірним, такий висновок суперечить принципу стабільності, визначеному в статті 4 Податкового кодексу України, виходячи з наступного.

Статтею 4 Податкового кодексу України визначено основні засади податкового законодавства України.

Одним із принципів податкового законодавства України є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Статтею 265 Податкового кодексу України встановлено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України встановлено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (чинний на час спірних правовідносин) імперативно врегульовує порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків.

Так, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Системний аналіз наведених норм, які діяли на час спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України та рішення міської ради, яким встановлено транспортний податок з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції вважає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та визначення позивачу грошового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік.

Вищенаведене спростовує висновки суду першої інстанції щодо правомірності прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів також вважає помилковими висновки суду апеляційної інстанції щодо відсутності предмету спору в даній справі, оскільки, за позицією цього суду, позивачем сплачене податкове зобов`язання, яке є відкликаним в розумінні статті 60 Податкового кодексу України.

Так, Суд зазначає, що позивач скористався своїм правом на оскарження податкового повідомлення-рішення контролюючого органу в судовому порядку, за результатами якого встановлено протиправність спірного рішення відповідача. Сплачена позивачем сума податкового зобов`язання, визначеного неправомірним рішенням податкового органу є такою, що сплачена помилково та може бути повернута у встановлену податковим законодавством порядку (стаття 43 Податкового кодексу України).

Щодо відкликання податкового повідомлення-рішення суд зазначає, що норма застосована судом апеляційної інстанції, а саме стаття 60 Податкового кодексу України, також містить положення, які передбачають, що податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу (пп.60.1.4).

У спірних правовідносинах колегія суддів також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

В межах розгляду даної справи має місце неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, що є підставами для скасування судових рішень повністю та ухвалення нового рішення, що передбачено частинами першою та другою статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 30.06.2015 № 87-177 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 30.06.2015 № 87-177.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Криворізької північної об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (50074, м. Кривий Ріг, пр.Героїв-підпільників,42, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати з судового збору в сумі 2112 грн. (дві тисячі сто дванадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді С.С.Пасічник

В.П. Юрченко