Справа № 817/21/18
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2018 року м. Рівне №817/21/18
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Верещук Лілія Валеріївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доГоловного управління Держгеокадастру в Рівненській області
про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просила суд визнати дії Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області щодо відмови про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області - протиправними та зобов'язати відповідача надати відповідне погодження. Крім того, позивач просила суд стягнути судові витрати: судовий збір у сумі 640,00грн. та витрати на послуги адвоката в сумі 2500,00грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням суду визнано за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,58 умовних кадастрових гектари, для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради. На підставі цього, позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проектної документації. Однак, відповідачем відмовлено позивачу у задоволенні клопотання. Разом з тим, позивач звертає увагу, що відповідно до положень ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. А тому, Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області мало б надати дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства. Однак, в супереч нормам Земельного кодексу України, зазначеного здійснено не було. З огляду на наведене, представник позивача просив суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У встановлений судом строк відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому він вказує на те, що відповідним рішенням суду за позивачем визнано право на земельну частку (пай). А тому, до повноважень Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області не входить виділення земельних часток (паїв) в натурі на місцевості. Більше того, на думку відповідача, ОСОБА_3 не врахувала положення закріплені в Законі України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», де зазначено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. На підставі вищенаведеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, за безпідставністю(а.с.23-25).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що поданий позов необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 у справі № 557/242/17, яке набрало законної сили 07.05.2017, підтверджено ту обставину, що ОСОБА_4 працювала та була членом КСП ім. І. Франка і при проведенні розпаювання землі була включена у списки Додатку № 1 до Державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. І.Франка під № 305.

Згідно до протоколу комісії КСП ім. І.Франка від 06 лютого 1997 року було внесено зміни та доповнення у списки і її виключено з них , у зв'язку зі смертю.

Спадщину після смерті свекрухи в силу ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) прийняв чоловік позивачки, тобто син спадкодавці - ОСОБА_5, який помер 17 квітня 2008 року, актовий запис № 08, що підтверджується довідкою Жаврівської сільської ради Гощанського району від 21 січня 2008 року № 24.

Вказаним рішенням, позов позивачки ОСОБА_3 задоволено. Визнано за нею право на земельну частку (пай) розміром в розмірі 2,58 умовних кадастрових гектарів, вартістю 92459 (дев'яносто дві тисячі чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 37 коп., що належала покійному чоловікові ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, але яка значиться за ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-6).

25.05.2017 ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,58 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Жаврівської сільської ради Гощанського району, для ведення особистого селянського господарства (земельна частка (пай)) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності. До заяви додала викопіювання, копію паспорта та вищенаведене рішення суду, що підтверджує право на земельну частку (пай) (а.с.27).

Листом від 29.06.2017 № П-2441/0-5614/0/6-17 «Про розгляд звернення», відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача з огляду на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 413 від 07.06.2017 затверджено Стратегію удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними (далі - Стратегія), якою визначено механізм передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами у власність в межах норм безоплатної приватизації.

Площа земель, які можуть бути передані безоплатно у власність у III кварталі 2017 року на території Рівненської області становить 25% від площі земельних ділянок, право оренди на яку було продано на території області у кварталі, що передував поточному кварталу.

Відповідно до Стратегії Головним управління Держгеокадастру в Рівненській області затверджено Перелік земельних ділянок, які можуть бути передані громадянам у власність у ІІІ кварталі 2017 року.

Пріоритет у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою та передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність, в межах норм безоплатної приватизації відповідно до зазначених переліків, надається учасникам антитерористичної операції (а.с. 4).

Не погоджуючись із відмовою Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивач звернулася із захистом до суду.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Пунктом 2 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002 (далі - Земельного кодексу України) передбачено, що клопотання і заяви щодо відведення земельних ділянок, не вирішені на момент введення в дію цього Кодексу, реалізуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції у порядку та з додержанням вимог цього Кодексу.

Відповідно до приписів абзацу 2 пункту 8 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Так, в частині 1 статті 25 Земельного кодексу України зазначено, що при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно (частина 3 статті 25 Земельного кодексу України).

Також, відповідно до ч. 5 статті 25 цього Кодексу, особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Згідно із частиною 2 вищезазначеної статті, рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

В частині 3 статті 118 Земельного кодексу України зазначено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Судом встановлено, що позивачка у відповідності до норм Цивільного кодексу України, успадкувала право на земельний частку (пай) в розмірі 2,58 умовних кадастрових гектарів, що стверджується рішенням суду Гощанського районного суду Рівненської області від 26.04.2017 у справі № 557/242/17, яке набрало законної сили 07.05.2017.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" передбачено, що документом, який посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Вказана земельна частка (пай), на час набрання чинності цим Кодексом (01.01.2002) не була приватизована, шляхом оформлення права власності на земельну частку (пай). А тому, у відповідності до абзацу 2 пункту 8 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України, ОСОБА_3 має право на приватизацію земельної частки (паю) в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу.

З метою приватизації земельної частки (паю), 27.05.2017 ОСОБА_3 відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Суд звертає увагу, що згідно із частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, вказана норма, визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Проте, мотивованих підстав для відмови у задоволенні клопотання позивача, які наведені у статті 118 цього Кодексу, відповідачем так і не зазначено.

Натомість, як встановлено судом, відповідач відмовив у задоволенні клопотання позивача посилаючись на Стратегію, якою визначено механізм передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення Держгеокадастром та його територіальними органами у власність в межах норм безоплатної приватизації. З цього приводу суду необхідно звернути увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні по справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) 9 лютого 1999 року Справа № 1-7/99 Конституційний Суд України постановив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Тобто права, свободи та інтереси позивача не можуть бути звужені прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 № 413, оскільки у даному випадку Стратегія не має зворотної дії в часі, та була відсутня на момент звернення ОСОБА_3 із заявою від 25.05.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Більше того, вказана Стратегія носить рекомендаційний характер, а відтак не є обов'язковою для її врахування. Крім цього, вказаний документ не вчинений на виконання статті 118 Земельного кодексу України.

Разом з тим, доводи відповідача щодо відсутності повноважень на видачу відповідного дозволу відхиляється судом з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок у власність громадянам - працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Єдиний порядок передачі земельних ділянок у власність громадянам шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органом виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передбачений частинами 6 та 7 ст. 118 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Суд звертає увагу, що вказана земельна ділянка площею 2.58 умовних кадастрових гектарів належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності, та знаходяться на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, що також підтверджено відповідачем.

А тому, відповідач як територіальний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, у відповідності до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України, наділений повноваженнями щодо передачі земельних ділянок у власність, у порядку передбаченому частинами 6 та 7 ст. 118 Земельного кодексу України, для всіх потреб.

Отже, посилання відповідача на те, що Головне управління не наділене повноваженнями щодо передачі земельних часток (паїв) у власність - також відхиляються судом за безпідставністю.

З огляду на наведене, позовна вимога в частині визнання дій Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області щодо відмови про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області - протиправними, є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, із врахуванням правових позицій суду, повторно розглянути заяву про надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 25.05.2017.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 у частині зобов'язання відповідача надати відповідне погодження, то у задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне.

Так, статтею 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Цими приписами Основного Закону України втілено загальновідому формулу обмеження дискреційних повноважень органів державної влади, тобто органи одних гілок державної влади не вправі перебирати на себе функції і повноваження інших гілок влади.

Зважаючи на вказаний конституційний принцип, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення та давати вказівки, які свідчили б про вирішення питань, які належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Тобто, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Також, як встановлено частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З даної статті слідує, що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є дискреційним повноваженням відповідача, яке проводиться відповідно до визначених законом етапів, наданню дозволу, передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати видати дозвіл за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Разом з тим, позивач просила суд стягнути з відповідача витрат на послуги адвоката в сумі 2500,00 грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Пунктами 1 та 2 частини 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 4 статті 134 КАС України).

У зв'язку із недотриманням позивачем вимог статті 134 КАС України та ненадання доказів, які підтверджують понесення витрат за надання правничої допомоги, то вказана вимога судом лишаються без задоволення як необґрунтована та безпідставна.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень частково обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

При зазначених обставинах, вимоги позивача частково обґрунтовані.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє часткове підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи вищенаведене, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, судові витрати на суму 320,00 грн., сплачені згідно із квитанції № 28 від 13.01.2018.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області (, вул. С. Петлюри, 37, м. Рівне, Рівненської області, 33013) щодо відмови про надання дозволу ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області протиправними.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області (, вул. С. Петлюри, 37, м. Рівне, Рівненської області, 33013), із врахуванням правових позицій суду, повторно розглянути заяву про надання дозволу ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.58 умовних кадастрових гектарів для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Жаврівської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 25.05.2017.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області (, вул. С. Петлюри, 37, м. Рівне, Рівненської області, 33013) судові витрати у розмірі 320 (триста двадцять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 02 березня 2018 року.

Суддя Зозуля Д.П.