Справа № 2а-8310/10/1370
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11894/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року (суддя - Хома О.П., м. Львів) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунапак-Україна» до Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дунапак-Україна» 17 вересня 2010 року звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області, правонаступником якої є Стрийська об'єднана державна податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення від 08.09.2010р. №/3/13564. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне ППР прийняте з порушенням норм законодавства, оскільки право позивача на формування валових витрат підтверджується усіма необхідними первинними документами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2010 року у справі №2а-8310/10/1370, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2013 року у справі №9104/1063/11 заявлений позов задоволено. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 березня 2017 року у справі №К/800/65724/13 касаційну скаргу відповідача задовольнив частково, а рішення судів попередніх інстанцій скасував із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі №2а-8310/10/1370 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує, що оскаржуване ППР прийнято правомірно та за наявності до того підстав, оскільки позивачем не надано до перевірки первинних документів, які б підтверджували понесення позивачем витрат у ІІІ та ІV кварталі 2008 року. Більше того, ТОВ «Дунапак-Україна» безпідставно віднесено до складу витрат оплату консультаційних послуг, оскільки такі стосувалися будівництва заводу в м. Цюрупинську та невірно застосовано ставки амортизації придбаного майна.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що висновки відповідача щодо безпідставного віднесення позивачем до складу валових витрат вартості відповідних отриманих послуг не ґрунтуються на нормах закону та не містять посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що б підтверджували наявність факту порушення податкового законодавства з боку позивача. Витрати підтверджені документально належними доказами, які не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, що зумовлює висновок суду про правомірне збільшення позивачем валових витрат на відповідні суми у ІІІ і ІV кварталах 2008 року.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

ТОВ «Дунапак-Україна» 28.08.1998р. зареєстровано Жидачівською районною державною адміністрацією як суб'єкт підприємницької діяльності, з 03.09.1998 перебуває на обліку в органах державної податкової служби. У період з 28.01.2010 по 05.03.2010 посадовими особами Державної податкової інспекції у Жидачівському районі Львівської області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Дунапак-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2008 по 30.09.2009, за результатами якої складено акт від 15.03.2010 №317/23-209/30028622.

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, вимог пп.1.11.1 п.1.11 ст.1, пп.4.1.3 п.4.1 ст.4, п.5.1, пп.5.2.1, 5.2.6 п.5.2, пп.5.3.2, 5.3.9 п.5.3 ст.5, пп.7.3.3 п.7.3, пп.7.9.2 п.7.9 ст.7, пп.8.1.1, 8.1.2 п.8.1, пп.8.7.1 п.8.7 ст.8, пп.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств за період, який перевірявся, на суму 1689495 грн.

29.03.2010р. відповідачем на підставі Акта прийнято ППР від 29.03.2010 №/0/4237, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3378990,00 грн (основний платіж1689495,00 грн, штрафна (фінансова) санкція 1689495,00грн).

Позивач з прийнятим ППР не погодився, оскаржив таке в адміністративному порядку. За наслідками адміністративного оскарження, рішенням Державної податкової інспекції у Жидачівському районі від 27.04.2010 №5811/10/25-03/1 скаргу ТОВ «Дунапак-Україна» залишено без задоволення, а ППР від 29.03.2010 №/0/4237 - без змін.

Рішенням Державної податкової адміністрації України від 16.06.2010 №13630/10/25-005/544 про результати розгляду повторної скарги ППР від 29.03.2010 №/0/4237 скасовано в частині 19996 грн. штрафних (фінансових) санкцій, в решті вказане ППР залишено без змін.

Як наслідок, прийнято ППР від 17.06.2010 №/2/9014, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3358994,00 грн (основний платіж 1689495 грн, штрафна (фінансова) санкція 1669499 грн). Позивач прийнятим ППР не погодився, оскаржив таке в адміністративному порядку. За наслідками адміністративного оскарження, Державною податковою адміністрацією України прийнято ППР від 08.09.2010 №/0/4237, яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 687446,00 грн, у тому числі 458297,00 грн основний платіж, 229149,00 грн. штрафна (фінансова) санкція. Вказане ППР є предметом оскарження у розглядуваній справі.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно зі ст. 92 Основного Закону виключно законами України встановлюються система оподаткування, податки і збори.

На момент виникнення спірних правовідносин поняття валового доходу, валових витрат виробництва та обігу, порядок включення сум до складу валових витрат визначалися Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 (далі - Закон №334/94).

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94 валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2. цієї ж статті до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. До складу валових витрат відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94 не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону № 334/94 не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Пункт 5.11 статті 5 Закону №334/94 забороняє встановлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових витрат платника податку, крім тих які, зазначені в цьому законі.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття спірного ППР стали висновки податкового органу про: зайве віднесення до складу валових витрат у ІV кварталі 2008 року суми 16 160, 00 грн втрат від переоцінки валюти, що відбулася 30.04.2008; зайве віднесення у ІV кварталі 2008 року комісійних банку в сумі 21 217,58 грн за купівлю валюти що відбулась 16.04.2008; зайве віднесення до валових витрат у ІV кварталі 2008 року витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 6 599, 00 грн; завищення амортизаційних відрахувань в сумі 185 207, 00 грн через невірне застосування норм амортизації 2%; не підтвердження первинними документами факту понесення витрат в сумі 49 982, 00 грн у ІІІ кварталі 2008 року (ПДВ при купівлі легкових автомобілів); безпідставне завищення валових витрат в сумі 320 436, 00 грн у ІІІ кварталі 2008 року, в сумі 345 850, 89грн і 577 510, 47грн. у ІV кварталі 2008 року за консультаційні послуги менеджменту; не підтвердження при перевірці первинними документами суми 310 222, 00 грн, віднесеної до витрат на поліпшення основних фондів.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне надати правову оцінку кожному із вищенаведених висновків.

Щодо висновків податкового органу про безпідставне віднесення позивачем до валових витрат втрат від переоцінки валюти на суму 16160,00 грн, комісійних банку в сумі 21217,58 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 6599,00 грн та понесення витрат в сумі 49982,00 грн. при купівлі легкових автомобілів, суд зазначає наступне.

ТОВ «Дунапак-Україна» у квітні 2008 року придбало два автомобілі «Skoda Superb». На підтвердження здійснення господарських операцій щодо придбання таких автомобілів до матеріалів справи долучено наступні документи: видаткова накладна від 08.04.2008№РА-0000147, акт прийому передачі №1, податкова накладна від 03.04.2008, за якими сума сплаченого ПДВ становить 25165 грн; видаткова накладна №РА-0000157, акт прийому передачі №1, податкова накладна від 16.04.2008, відповідно до яких сума сплаченого ПДВ становить 24816,67 грн. Разом сума сплаченого ПДВ становить 49982 грн, яка позивачем віднесена до складу валових витрат.

ТОВ «Дунапак-Україна» згідно звіту по проводкам 30.04.2008 проведено переоцінку валюти, в результаті чого втрати склали 16 160, 00 грн. Як видно з долученої до матеріалів справи виписки банку, 16.04.2008 ТОВ «Дунапак-Україна» при купівлі валюти сплачено комісію банку в сумах: 4 779, 27 грн, 3 054, 81 грн, 4 004, 18 грн, 4 522, 77 грн, 4 856, 55 грн, всього на суму 21 217, 58 грн. З цієї ж банківської виписки та звіту по проводкам видно, що позивачем понесено витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу: 12.02.2008 118 грн, 13.02.2008 118 грн, 20.02.2008 118 грн, 13.03.2008 118 грн, 25.03.2008 118 грн, 01.04.2008 118 грн, та витрат по сплаті комісії банку 01.04.2008 1872,48 грн, 04.04.2008 924,28 грн, 14.04.2008 938,52 грн., 06.05.2008 2155,05 грн., разом 6599,00 грн.

Відтак, колегія суддів зазначає, що понесення позивачем витрат у зв'язку з переоцінкою валюти, сплата комісії банку, понесення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та витрати при придбанні легкових автомобілів підтверджується належними доказами, зокрема, звітами по проводкам, виписками банку, видатковими накладними, актами прийому-передачі, податковими накладними. Вказані документи не викликають у суду сумнівів та повністю підтверджують витрати ТзОВ «Дунапак-Україна». Тому висновки податкового органу про відсутність документального підтвердження вказаних витрат є необґрунтованими.

Щодо висновку податкового органу про завищення амортизаційних відрахувань в сумі 185 207, 00 грн. через невірне застосування норм амортизації 2%, судом встановлено наступне.

ТОВ «Дунапак-Україна» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 05.09.2006 придбано в нежитлову будівлю цеху №3 за адресою: м. Ходорів , вул. Стрілецька, 11. Вартість придбаної будівлі становить 2 000 000, 00 грн, в тому числі ПДВ 333 333, 33 грн. Витрати на придбання вищевказаної будівлі понесені ТОВ «Дунапак-Україна» у вересні 2006 року. Будівля, що відчужувалася належала Продавцю на праві власності та була отримана ним на підставі нотаріально посвідченого договору від 16.08.2006р. та зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.08.2006 за № 15624082.

ТОВ «Дунапак-Україна» на підставі рішення Ходорівської міської ради від 19.07.2007№210, відповідно до дозволу на виконання робіт, виданого інспекцією ДАБК Жидачівської РДА від 08.08.2007 №18 та у відповідності до затвердженої проектної документації, здійснено реконструкцію цеху «Виробництво гофрокартонної тари потужністю 20 млн.м2 в рік (з перспективою розширення виробництва до 120 млн.м2/рік». Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 29.11.2007, затвердженого Розпорядженням голови Жидачівської РДА від 30.11.2007 № 1075, об'єкт прийнятий в експлуатацію. Вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію становила 19 146 014, 40 грн., в т.ч. витрати на будівельно-монтажні роботи 11 956 114, 50 грн, витрати на машини, обладнання та інвентар 7 189 899, 90 грн.

Судом встановлено, що амортизація витрат, понесених платником податку у зв'язку з придбанням, спорудженням та поліпшенням зазначеного основного фонду групи 1 здійснювалася позивачем за нормою амортизації 2%. За висновками податкового органу, позивачем неправомірно завищено норму амортизації у розмірі 2%, оскільки будівля зведена та введена в експлуатацію у 1980 році. Норми амортизації встановлюються у відсотках до балансової вартості кожної з груп основних фондів на початок звітного (податкового) періоду в розмірі передбаченому підпунктом 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону №334/94.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 27.11.2003 № 1344 і Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 01.07.2004 №1957 (далі Закон - №1957) установлено порядок нарахування податкової амортизації витрат на придбання та виготовлення основних фондів залежно від року, в якому такі витрати понесено.

Зокрема, пунктом 1 Перехідних положень Закону №1957, визначено, що норми амортизаційних відрахувань, зазначені у статті 8 Закону № 334/94 для основних фондів груп 1, 2 і 3, застосовуються щодо витрат, понесених (нарахованих) платником податку після 01.01.2004 у зв'язку з придбанням або спорудженням нових основних фондів груп 1, 2 і 3, а також витрат на поліпшення таких нових основних фондів.

Пунктом 1 розділу II Перехідні положення Закону №1957 для цілей податкового обліку платників податку зобов'язано вести окремий облік витрат, пов'язаних із придбанням, спорудженням або поліпшенням основних фондів, що здійснюються після 1 січня 2004 року. При цьому зазначений Закон не передбачає подальшого поділу чи розмежування таких витрат залежно від того, чи були такі основні фонди новими.

Як наслідок, платник податку на прибуток після 01.01.2004 для нарахування амортизації веде окремий податковий облік основних фондів, витрати на придбання яких здійснено до 01.01.2004р. та після 01.01.2004, іншого поділу з метою нарахування амортизації після 01.01.2004р. чинне законодавство не передбачає.

Щодо висновків податкового органу про безпідставне віднесення позивачем до валових витрат витрат за консультаційні послуги менеджменту та витрат на поліпшення основних фондів, судом встановлено наступне.

ТОВ «Дунапак-Україна» та ЗАТ «Дунапак папір і пакувальні матеріали» (Угорщина) укладено контракт від 27.01.2006 про забезпечення підтримки і надання консультаційних послуг керівництву у рамках групи компанії. Предметом вказаного контракту є надання послуг у сфері реалізації продукції, а саме: облік основного торгівельного балансу у міжнародному масштабі, сприяння (підтримка) діяльності керівництва, що відповідає за реалізацію продукції (збут), участь у вдосконаленні рівня ефективності виробництва, організації праці на заводах - виробниках, забезпечення умов для виготовлення якісної продукції, допомога у підвищення надійності експлуатації машинного обладнання, організація підготовки та навчання керівників вищої ланки компаній на міжнародному рівні, допомога у поліпшенні якості кваліфікованої робочої сили, моніторинг ліквідності компаній у складі групи, сприяння підтриманню фінансової стабільності, організація і координація аудиту, консолідації, оподаткування та страхування на рівні групи. Додатком 1 до контракту визначено розмір консультаційної винагороди, а додатками 2 та 3 визначено ставки комісійних та представлення основної винагороди.

Відповідно до акта прийняття-передачі отриманих послуг від 05.09.2008, позивач отримав послуги згідно вищевказаного контракту в сумі 48 320, 00 євро, для оплати яких ЗАТ «Дунапак папір і пакувальні матеріали» направив рахунок на оплату і додаток до інвойсу №208951461 на суму 45600 євро та додаток до інвойсу 208951461 на суму 2720 євро.

Відповідно до акта прийняття-передачі отриманих послуг від 27.10.2008 року, позивач отримав послуги згідно вищевказаного контракту в сумі 55200 євро, для оплати яких ЗАТ «Дунапак папір і пакувальні матеріали» направив рахунок на оплату і додаток до інвойсу №208951719 на суму 52600 євро та додаток до інвойсу 208951719 на суму 2600 євро. Відповідно до акта прийняття-передачі отриманих послуг від 31.12.2008, позивач отримав послуги згідно вищевказаного контракту в сумі 57400 євро, для оплати яких ЗАТ «Дунапак папір і пакувальні матеріали» направив рахунок на оплату і додаток до інвойсу №208952305 на суму 53200 євро та додаток до інвойсу 208952305 на суму 4200 євро.

Перелік осіб, що надавали консультаційні послуги та предмет консультацій наведено у відомостях про консультаційні послуги менеджменту, долучених до справи.

Згідно з частиною 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону №334/94, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Водночас, частиною 2 та 3 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІV (далі - Закон №996-ХІV) передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2. статті 5 Закону №334/94 визначено, що до валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Аналіз зазначених норм в сукупності свідчить, що до складу валових витрат платника податку належать витрати, які підтверджені первинними документами та які пов'язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці.

Вимоги до первинних документів встановлено статтею 9 Закону № 996-ХІV, відповідно до якої первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст та обсяг господарської-операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дозволяють ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Факт надання послуг згідно Контракту від 27.01.2006 підтверджується актами прийняття-передачі наданих послуг від 05.09.2008, від 27.10.2008 та від 31.12.2008р. Ураховуючи викладене, вказані акти прийняття передачі наданих послуг містять всі обов'язкові реквізити, які вимагає стаття 9 Закону № 996-ХІV для визнання таких актів первинним документом.

При цьому діючим законодавством не встановлено конкретного переліку документів для підтвердження витрат на менеджмент (послуг з питань комерційної діяльності і керування підприємством, інформаційно-консультативних тощо). Отже, для підтвердження включення витрат на менеджмент до складу валових витрат необхідні документи, оформлені відповідно до вимог, встановлених статтею 9 Закону №996-ХІV, зокрема: документи, що підтверджують факт отримання послуг з менеджменту від іншої особи; документи, що підтверджують зв'язок понесених витрат із господарською діяльністю платника податку. Амортизація витрат, понесених (нарахованих) платником податку у зв'язку з придбанням, спорудженням та поліпшенням основних фондів груп 1, 2 і 3 після 01.01.2004, здійснюється за нормами амортизації згідно з підпунктом 8.6.1 пункту 8.6 статті 8 Закону № 334/94, а саме: група 1 - 2%; група 2 - 10%; група 3 - 6% .

З огляду на викладене, позивачем правомірно застосовано норму амортизації 2% до витрат на придбання та поліпшення основних фондів, що здійснені ним після 01.01.2004.

Стосовно висновків податкового органу про необґрунтованість віднесення позивачем до складу валових витрат підприємства отриманих послуг по контракту від 27.01.2006р. про забезпечення підтримки і надання консультаційних послуг керівництву у рамках групи компанії, суд вважає, що в акті перевірки відповідачем безпідставно розширено низку документів, якими повинен підтверджуватися факт надання консультаційних послуг керівництву та інших послуг.

Посилання відповідача, що такі послуги надавались по будівництву позивачем заводу у м. Цурюпинськ не підтверджено матеріалами справи, оскільки, як встановлено судом, позивач, окрім будівництва заводу, здійснює виробничу діяльність в орендованих приміщеннях адресою: Херсонська область, м. Цурюпинськ, вул. Гвардійська, 126. Тому висновки акта перевірки щодо зайвого віднесення позивачем до складу валових витрат вартості зазначених вище отриманих послуг не ґрунтуються на нормах закону та не містять посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що б підтверджували наявність факту порушення податкового законодавства з боку позивача.

Між ТОВ «Дунапак-Україна» та ВАТ «Херсон-Авто» укладено договір оренди складських приміщень площею 2447 кв.м. розташованих за адресою: Херсонська область, м. Цурюпинськ, вул. Гвардійська, 126, які прийнято позивачем у користування, про що складено акт приймання-передачі.

На підставі укладених ТОВ «Дунапак-Україна» договорів з БМУ «Промжитлобуд-5» №12-12-07 від 12.12.2007р. та з ПП ОСОБА_2 від 10.12.2007, підрядчиками виконано ряд будівельно-монтажних робіт по ремонту вказаного орендованого приміщення та роботи по монтажу і ремонту електрообладнання в орендованому приміщенні. Звіт по проводкам міститься у матеріалах справи.

На підтвердження виконаних робіт БМУ «Промжитлобуд-5» складено: акт №1 за грудень 2008 року на суму 5733,00 грн (без ПДВ), акт виконаних робіт № 1/1 за травень 2008 року на суму 25 922,00 грн (без ПДВ), акт виконаних робіт № 1/2 за травень 2008 року на суму 6518,00 грн (без ПДВ).

На підтвердження виконаних робіт ПП ОСОБА_4 складено: акт виконаних робіт № 1 за січень 2008 року на суму 23 898,00 грн (без ПДВ), акт виконаних робіт № 2 за січень 2008 року на суму 20 478,00 грн (без ПДВ), акт виконаних робіт № 3 за січень 2008 року на суму 1284,00 грн (без ПДВ), акт виконаних робіт № 4 за січень 2008 року на суму 17 027,00 грн (без ПДВ), акт виконаних робіт № 5 за лютий 2008року на суму 5652,00 грн (без ПДВ), акт виконаних робіт № 6 за січень 2008 року на суму 2428,00 грн (без ПДВ).

ТОВ «Дунапак-Україна» на підставі договору №1 від 11.01.2008 взято в оренду у ПП ОСОБА_1 автонавантажувач.

Виконання робіт за вказаним договором оформлено актом на суму 3780,00 грн (без ПДВ), актом на суму 4620,00 грн (без ПДВ), актом на суму 2 240, 00 грн (без ПДВ).

Окрім цього, позивачу надано послуги автовишки (виконавець ДП «Сіті Електро») на суму 1458,38 грн (без ПД), що підтверджується актом виконаних робіт від 24.12.2007, а також виконано роботи по монтажу водоміра (МКП «Водоканал» м. Цюрупинськ) на загальну суму 940,89 грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 08.02.2008.

У матеріалах справи наявний розрахунок суми витрат на поліпшення ОЗ за 2008 рік на підставі паперових носіїв документів та звіту по проводках за 2008 рік.

Долучені до матеріалів справи докази повністю підтверджують правомірність віднесення позивачем до суми валових витрат валових витрат в сумі 320 436, 00 грн у ІІІ кварталі 2008 року, в сумі 345 850, 89 грн і 577 510, 47 грн у ІV кварталі 2008 року за консультаційні послуги менеджменту та суми 310 222, 00 грн, віднесеної до витрат на поліпшення основних фондів.

Щодо твердження податкового органу, що первинні бухгалтерські документи, стосуються попереднього періоду, який вже був перевірений, а тому не можуть братися до уваги, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог підпункту 5.2.7 пункту 5.2 статті 5 Закону №334/94 до складу валових витрат включаються суми витрат, не враховані у минулих податкових періодах у зв'язку з допущенням помилок та виявлених у звітному податковому періоді у розрахунку податкового зобов'язання.

Для самостійного виправлення помилки платник податку на прибуток відповідно до ст. 5 та 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ (далі - Закон № 2181-ІІІ) може скористатися такими двома способами: 1)або подати Уточнюючий розрахунок за період, за який виявлено помилку; 2)або відобразити уточнення показника у складі декларації з податку, що подається за будь-який податковий період.

Виправлення помилки в податковому обліку (в тому числі і занижених показників) платник податків має право здійснити протягом строку давності, встановленого статтею 15 Закону №2181-ІІІ.

При цьому вищевказані законодавчі акти не містять заборони виправлення виявлених помилок платником з тих підстав, що минулі періоди, у яких платник поніс ці витрати, вже були охоплені податковою перевірко.

Тому віднесення позивачем до валових витрат вищевказаних сум здійснено в межах 1095 календарних дні та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Витрати підтверджені документально належними доказами, які не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності, що зумовлює висновок суду про правомірне збільшення позивачем валових витрат на ці суми у ІІІ і ІV кварталах 2008 року.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що у розглядуваній справі не надається оцінка реальності господарських операцій за вказаними договорами з огляду на те, що при здійсненні перевірки ТОВ «Дунапак-Україна» контролюючим органом не ставилися під сумнів спроможність контрагентів позивача виконати умови договорів, наявність у них виробничого, технологічного й кадрового потенціалу для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності, чи була реальна можливість поставити обсяг робіт та послуг в обумовлені сторонами строки, а також щодо оформлення виконаних робіт та послуг, і це не відображено у акті перевірки від 15.03.2010 №317/23-209/30028622.

Відтак, цілком обґрунтованими є висновки суду першої інстанції, який вказав, що оскаржуване ППР прийнято відповідачем без урахування вимог ПК України та з порушенням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України принципів, тому його слід визнати протиправними та скасувати.

Апеляційний суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтею 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Стрийської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 28 лютого 2018 року.