Справа № 826/15973/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2018 року № 826/15973/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Качура І.А., суддів Арсірія Р.О., Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Агро» до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буряк Оксани Анатоліївни, товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція спортивних розваг» про скасування висновку та наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Агро» (далі - позивач, ТОВ «Гвоздів-Агро») з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), за участю третіх осіб - державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буряк Оксани Анатоліївни (далі - третя особа 1), товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція спортивних розваг» (далі - третя особа 2, ТОВ «Агенція спортивних розваг»), в якому просить скасувати висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації при Міністерстві юстиції України від 14.07.2016 за результатами розгляду скарги ТОВ «Гвоздів-Агро» від 21.06.2016, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.06.2016 за №18332-0-33-16, скасувати наказ заступника міністра юстиції України з питань державної реєстрації Павла Мороза від 08.08.2016 №823/7.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає висновок і наказ незаконними, які порушують його права та інтереси, та такими, що підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, надав письмові заперечення, в яких вказав, що позов вважає необґрунтованим, безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Треті особи 1 та 2 надали письмові пояснення до суду, в яких вважають позовні вимоги безпідставними та просили відмовити у задоволенні позову повністю.

З урахуванням вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 13.07.2017), за згодою сторін суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги пункту 10 частини 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2016 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ТОВ «Гвоздів-Агро», в якій просило скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16.05.2016 №29612030 та №29608447 на об'єкти нерухомого майна - господарські будівлі та споруди, розташовані за адресами: Київська область, Васильківський район, с. Гвоздів, вул. Леніна, 10 та вул. Леніна, 11.

За результатами розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено висновок від 14.07.2016, яким вирішено відмовити у задоволенні скарги ТОВ «Гвоздів-Агро» від 21.06.2016 у зв'язку з тим, що скарга подана особою, яка не може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття оскаржуваних рішень.

На підставі вказаного вище висновку Комісії, Міністерством юстиції України відповідно до пункту 1 частини другої, частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 видано наказ 08.08.2016 №823/7 про відмову у задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Агро» від 21 червня 2016 року.

Позивач вважаючи, що спірний наказ прийнято з порушенням вимог законодавства, а висновок є безпідставним та незаконним, звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання та захисту державою таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV).

Частиною 1 статті 37 Закону № 1952-IV передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті, Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною 5 статті 37 Закону № 1952-IV скарга на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав або територіального органу Міністерства юстиції України подається особою, яка вважає, що її права порушено, у письмовій формі та має містити: 1) повне найменування (ім'я) скаржника, його місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (ім'я) представника скаржника, якщо скарга подається представником; 2) реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується; 3) зміст оскаржуваного рішення, дій чи бездіяльності та норми законодавства, які порушено, на думку скаржника; 4) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 5) засвідчені в установленому порядку копії документів, що підтверджують факт порушення прав скаржника в результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі подання скарги на рішення про державну реєстрацію прав); 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дати складання скарги.

Скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок №1128).

Пунктом 2 Порядку №1128 передбачено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до пункту 3 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється за заявою особи, яка вважає, що її права порушено (далі - скаржник), що подається виключно у письмовій формі та повинна містити обов'язкові відомості, передбачені Законами, а також відомості про бажання скаржника та / або його представника взяти участь у розгляді відповідної скарги по суті та про один із способів, зазначених у пункті 10 цього Порядку, в який скаржник бажає отримати повідомлення про зазначений розгляд.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1128 розгляд скарг здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян» з урахуванням особливостей, передбачених Законами, які обраховуються з моменту реєстрації її суб'єктом розгляду скарги.

Відповідно до частини 6 статті 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України.

У силу положень частини 8 статті 37 Закону № 1952-IV Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п'ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв'язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника;

7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу.

Пунктом 7 Порядку №1128 встановлено, що у разі коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення, суб'єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову у розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Отже особа, яка вважає, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав порушує її права може оскаржити його в адміністративному порядку, звернувшись до Міністерства юстиції України з відповідною скаргою.

При цьому умовою, з якою законодавець пов'язує можливість розгляду відповідної скарги по суті є можливість зі змісту поданої скарги та доданих до неї документів встановити факт порушення її прав у результаті прийняття рішення державного реєстратора.

Ненаведення обставин, що підтверджують факт порушення прав скаржника в результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав є підставою для прийняття рішення про відмову у задоволенні скарги.

Суд зазначає, що перевіряючи правомірність розгляду скарг, поданих фізичними та юридичними особами у порядку, визначеному статтею 37 Закону № 1952-IV, дослідженню підлягають виключно обставини щодо дотримання суб'єктом владних повноважень порядку та строків розгляду скарги та надання відповіді. Суд не надає правової оцінки рішенню та діям державного реєстратора, що стали підставою звернення з відповідною скаргою.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваний наказ про відмову у задоволенні скарги прийнятий Міністерством юстиції України на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 14.07.2016 за результатами розгляду скарги ТОВ «Гвоздів-Агро» від 21.06.2016, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.06.2016 за №18332-0-33-16.

Таким чином, наказ від 08.08.2016 №823/7 прийнятий Міністерством юстиції України у межах наданої йому компетенції, в порядку та строки, що передбачені статтею 37 Закону № 1952-IV та Порядку №1128.

Що стосується суті висновків, покладених в основу наказу від 08.08.2016 №823/7 про відмову у задоволенні скарги суд зазначає, що зміст висновків, що покладені в основу рішення, прийнятого за результатами розгляду скарги у досудовій процедурі, не має самостійного юридичного значення, оскільки не має безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки особи внаслідок позбавлення особи можливості реалізувати належне їй право або внаслідок покладення на особу будь-якого обов'язку.

Викладені в оскаржуваному наказі висновки не можна розглядати як рішення суб'єкта владних повноважень, що породжує для особи певні правові наслідки.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи та як пояснив представник відповідача, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, при вивченні скарги та перевірці дотримання скаржником вимог закону щодо строків подання скарги та вимог щодо її оформлення, встановлено недотримання ТОВ «Гвоздів-Агро» вимог пункту 5 частини 5 статті 37 Закону № 1952-IV, що стало підставою для висновку про відмову у задоволенні скарги.

Як вбачається зі змісту статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Наведена процесуальна норма кореспондується з положеннями частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, в силу якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1).

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

У світлі розглядуваних процесуальних правовідносин правом, на захист якого подається адміністративний позов, є гарантована державою можливість на вчинення певної дії, яка передбачена в нормативно-правовому акті; під свободою особи розуміється повна відсутність обов'язку на вчинення певних дій у конкретній сфері публічних правовідносин; охоронюваний законом інтерес як об'єкт судового захисту являє собою потенційне право особи, її прагнення набути певні матеріальні або нематеріальні блага.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною.

Отже, в порядку адміністративного судочинства можуть розглядатися спори щодо будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень без обмежень, але відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови, що такі рішення, дії (бездіяльність) є юридично значимими для позивача, тобто порушують права та інтереси останнього шляхом обмежень у реалізації його прав чи покладення на нього необґрунтованих обов'язків.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги ТОВ «Гвоздів-Агро» від 14.07.2016 за своїм змістом і правовим визначенням має рекомендаційний характер, а отже, не є обов'язковим для прийняття Міністерством юстиції України наказу саме у відповідності до цього висновку.

Крім цього, зазначений висновок не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні закону і не створює для особи обов'язків та наслідків за результатами його прийняття. Таким чином, спір у відповідній частині є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

В той же час, враховуючи, що оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем у межах наданої йому компетенції та беручи до уваги, що вказаний наказ про відмову у задоволенні скарги позивача не є таким, що порушує його права та інтереси шляхом обмежень у реалізації його прав чи безпідставного покладення на нього необґрунтованих обов'язків, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його скасування.

Суд також зауважує, що наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача. Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

У разі незгоди позивача з рішенням суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію права власності за третьою особою, вимога про визнання протиправним та скасування наказу, прийнятого за результатами розгляду скарги на таке рішення у досудовій процедурі, не буде мати своїм правовим наслідком захист суб'єктивних прав позивача, зокрема права власності, позаяк скасування оскаржуваного наказу не тягне за собою правових наслідків у вигляді скасування рішення державного реєстратора.

Суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача у даних спірних правовідносинах є оскарження безпосередньо рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буряк О.А. від 16.05.2016 №29612030 та №29608447 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: Київська область, Васильківський район, с. Гвоздів, вул. Леніна, 10 та вул. Леніна, 11 за третьою особою.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Гвоздів-Агро» відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішенням суду може бути оскаржено за правилами встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Суддя Р.О. Арсірій

Суддя В.І. Келеберда