Справа № 820/1070/18
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 р. № 820/1070/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Тітова О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, буд. 13,м. Київ,01601), в якому просить суд: скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 46226845 від 08.02.2018 року, що виніс головний державний виконавець ВПВР ДДВС МЮ України М,В, Єжов, як незаконну.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що державний виконавець не мав передбачених законом підстав для прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження № 46226845 від 08.02.2018 року, а тому вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Розгляд справи позивач просив здійснювати без її участі.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. У відзиві на позов зазначив, що оскаржувана постанова є такою, що відповідає вимогам законодавства України, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Беручи до уваги, що сторони у судове засідання не прибули, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній доказами у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За матеріалами справи судом встановлено, що 08.02.2018 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжовим Максимом Валерійовичем було винесено постанову ВП №46226845 «Про закінчення виконавчого провадження».

Як з'ясовано судом, юридичною підставою для винесення спірного рішення суб'єктом владних повноважень обрано положення п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5 ст. 8 Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини», а фактичною підставою послугувало судження суб'єкта про перерахування на користь боржника у межах виконавчого провадження №48908528 грошових коштів у розмірі 779,32грн.

Відтак, перевіряючи відповідність закону, зокрема і ч. 3 ст. 2 КАС України, спірного рішення суб'єкта владних повноважень суд зазначає, що правовідносини з приводу виконання рішень Європейського суду з прав людини унормовані приписами Закону України «Про виконання рішень застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Спосіб дій державного виконавця визначений, зокрема, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», де вказано, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Маючи статус суб'єкта владних повноважень державний виконавець при реалізації владної управлінської функції повинен забезпечити безумовне дотримання вимог ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КАС України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

З огляду на положення наведених норм закону суд вважає, що зміст прийнятого державним виконавцем рішення у формі постанови має обов'язково задовольняти правилу юридичної визначеності як невід'ємної складової запровадженого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Однак, оглянувши текст спірного рішення, суд не вбачає підстав для висновку про відповідність здійсненого суб'єктом владних повноважень у даному випадку волевиявлення згаданій вимозі закону.

Так, предметом виконавчого провадження за рішенням Європейського суду від 06.06.2013 р. №11770/03 є 1) виконання ухвалених на користь заявника рішень національних судів, 2) сплата заявникові 3.000,00 євро, 3) сплата заявникові 1.500,00 євро, 4) сплата заявникові простого відсотка.

По жодному з перелічених епізодів відповідачем у спірному рішенні не наведено достатніх поза розумним сумнівом фактичних мотивів, котрі б підтверджували проведення у повному обсязі виконання виконавчого документу, не викладено посилань на документи, котрі підтверджують таке виконання.

За таких обставин, спірне рішення через нездоланні та непереборні дефекти змісту суперечить ч. 2 ст. 2 КАС України та ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень..

Судом встановлено факт порушення суб'єктом владних повноважень прав та охоронюваних законом інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин при виконанні рішення Європейського суду з прав людини, що є визначеною процесуальним законом підставою для визнання протиправним та скасування спірного правового акту індивідуальної дії.

Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Єжова М.В. про закінчення виконавчого провадження № 46226845 від 08.02.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02.03.2018 року.

Суддя О.М. Тітов