Справа № 810/1804/17
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2018-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2018 року справа № 810/1804/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградовою О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ольшаницький елеватор" до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

23 травня 2017 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Ольшаницький елеватор" (далі - позивач) з позовом до Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 2 лютого 2017 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно винесено оскаржувані податкові повідомлення рішення. Стверджував, що господарські операції між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» (далі - ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро»), сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Щербашенське» (далі СТОВ «Щербашенське»), товариством з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Гагаріна» (далі ТОВ «ОСОБА_1 Гагаріна»), приватним сільськогосподарським підприємством «Лан» (далі ПСП «Лан»), приватним підприємством «Новий світ» (далі ТОВ «Новий світ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Богуславщина-Еко») є реальними господарськими операціями, спрямованими на настання реальних наслідків. Вважає, що правомірно включив до складу податкового кредиту суми ПДВ за результатами операцій з цими контрагентами. Крім того, зазначив, що позивачем було своєчасно оприбутковано готівкові кошти у сумі 99 211 грн 13 коп. в день їх отримання, що підтверджується книгою обліку доходів і витрат (т. 1 а.с. 3-25).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити посилаючись на те, що господарські операції між позивачем та названими товариствами здійснені без мети настання реальних наслідків, а отже, включення до складу податкового кредиту сум ПДВ за первинними документами (щодо господарських операцій з цими контрагентами) є неправомірним. Стверджував, що позивачем несвоєчасно оприбутковано готівкові кошти у сумі 99 211 грн 13 коп. у касовій книзі підприємства, оскільки головний бухгалтер ОСОБА_2 перебувала у відпустці у період з 11 по 20 травня 2016 р. та з 23 травня по 15 червня 2016 р. (т. 2 а.с. 192-197).

1 березня 2018 р. представниками сторін було подано до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

У період з 24 листопада 2016 р. по 5 січня 2017 р. Білоцерківською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 р. по 30 вересня 2016 р., за результатами якої 13 січня 2017 р. складено акт перевірки № 26/10-02-14-01/38435063/7 (т. 1 а.с. 34-132).

У розділі "Висновок" названого акта перевірки зазначено, що позивачем порушено, зокрема :

- п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 980 252 грн 00 коп., в тому числі за 2014 р. 285 082 грн 00 коп., за 2015 р. 1 695 170 грн 00 коп.;

- п. 192.1 ст. 192 ПК України, в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування за вересень 2016 р. на 2 069 139 грн 00 коп.;

- п. 2.6, п. 3.1, п. 4.3 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637 (т. 1 а.с. 131-132).

2 лютого 2017 р. відповідачем на підставі висновків названого акта перевірки було винесено податкові повідомлення-рішення:

- № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) 496 055 грн 65 коп. (далі податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3) (т. 1 а.с. 26);

- № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 2 051 523 грн 00 коп., з яких: за основним платежем 1 980 252 грн 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями 71 271 грн 00 коп. (т. 1 а.с. 27);

- № НОМЕР_2, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду з податку на додану вартість у сумі 2 069 139 грн 00 коп. (далі - податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2) (т. 1 а.с. 28).

У зв'язку з тим, що позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що винесені протиправно, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані ПК України (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин) та постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (далі - Положення).

Згідно з вимогами п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Відповідно до вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як убачається з п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з вимогами п. 192.1 ст. 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню.

Відповідно до вимог п. 2.6 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ( 265/95-ВР ) надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється

оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

І. Стосовно правомірності винесення відповідачем податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_3, судом встановлено таке.

Назване податкове повідомлення-рішення винесено з посиланням на порушення позивачем п. 2.6 Положення, а саме, несвоєчасно оприбутковано обіг готівкових коштів у касовій книзі підприємства на суму 99 211 грн 13 коп.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено несвоєчасне оприбуткування готівкових коштів у касовій книзі підприємства на загальну суму 99 211 грн 13 коп., оскільки бухгалтер ОСОБА_2 перебувала у відпустці у період з 11 по 20 травня та з 23 травня по 15 червня 2016 р. і фізично не мала можливості своєчасно оприбуткувати готівкові кошти до касової книги підприємства. Те, що на касових аркушах та прибуткових касових ордерах за період з 11 по 15 травня 2016 р. зазначений підпис ОСОБА_2, яка перебувала у відпустці, а тому, на думку відповідача, бухгалтер ОСОБА_2 формувала касову книгу та оприбутковувала готівку після виходу із відпустки 16 червня 2016 р. Наказів про відкликання з відпустки бухгалтера ОСОБА_2 не було, про що засвідчила головний бухгалтер ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 127).

При вирішенні справи судом враховано таке.

Згідно з вимогами п. 1.2 Положення оприбуткуванням готівки є проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, КОРО.

Як вже зазначалося, відповідно до вимог п. 2.6 названого уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Відповідно до вимог п. 7.15 Положення уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (розрахункової книги (далі - РК)), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Як убачається зі ст. 1 Указу "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм

з регулювання обігу готівки" від 12 червня 1995 р. № 436/95 у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються НБУ, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Наведене свідчить, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність (абз.3 ст. 1 Указу № 436/95).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 1 квітня 2014 р. (справа № 21-54а14) та від 4 листопада 2015 р. (справа № 825/554/15-а).

Судом встановлено, що 18 травня та 3 червня 2016 р. бухгалтером ОСОБА_2 було оприбутковано у касовій книзі підприємства готівкові кошти на загальну суму 99 211 грн 13 коп., про що внесено відповідні записи, та складено прибуткові касові ордери № 19 від 18 травня 2016 р. на суму 33 406 грн 27 коп. та № 20 від 3 червня 2016 р. на суму 65 84 грн 86 коп. (т. 2 а.с. 137, 138, 148, 149).

У подальшому 18 травня та 3 червня 2016 р. вказані кошти були видані працівникам позивача, що підтверджується видатковими касовими ордерами, відомостями на виплату грошей (т. 2 а.с. 139-144, 150-158).

Вказані документи містять усі необхідні реквізити та підписи.

Водночас, судом не може бути взято до уваги посилання відповідача на те, що бухгалтер ОСОБА_2 перебувала у відпустці у період з 11 по 20 травня та з 23 травня по 15 червня 2016 р., у зв'язку з чим фізично не мала можливості своєчасно оприбуткувати готівкові кошти до касової книги підприємства, а отже, формувала касову книгу та оприбутковувала готівку після виходу із відпустки 16 червня 2016 р., враховуючи таке.

Згідно з наказом позивача від 17 травня 2016 р. № 32 «Про відкликання з відпустки ОСОБА_2В.» у звязку з службовою необхідністю вчасної виплати зарплатних коштів, бухгалтера ОСОБА_2 було відкликано з відпустки на 1 день 18 травня 2016 р. (т. 2 а.с. 135).

Крім того, згідно з наказом від 2 червня 2016 р. № 33/1 «Про відкликання з відпустки ОСОБА_2В.» у звязку з службовою необхідністю вчасної виплати зарплатних коштів бухгалтера ОСОБА_2 було відкликано з відпустки на 1 день 3 червня 2016 р. (т. 2 а.с. 136).

Наведене свідчить, що 18 травня та 3 червня 2016 р. бухгалтер ОСОБА_2 перебувала на робочому місці та виконувала покладені на неї обовязки.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3 відповідачем винесено протиправно, та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ІІ. Стосовно правомірності винесення відповідачем податкових повідомлень - рішень № НОМЕР_2, № НОМЕР_1, судом встановлено таке.

Вказані податкові повідомлення-рішення винесені відповідачем з посиланням на порушення позивачем п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 980 252 грн 00 коп., в тому числі за 2014 р. 285 082 грн 00 коп., за 2015 р. 1 695 170 грн 00 коп. та п. 192.1 ст. 192 ПК України, в результаті чого завищено відємне значення обєкта оподаткування за вересень 2016 р. на 2 069 139 грн 00 коп. по господарських операціях з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», СТОВ «Щербашенське», ТОВ «ОСОБА_1 Гагаріна», приватним ПСП «Лан», ТОВ «Новий світ» та ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко».

Проте, суд вважає такий висновок відповідач протиправним, враховуючи таке.

Стосовно господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», судом встановлено таке.

15 жовтня 2014 р. між позивачем (покупець) та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» (постачальник) було укладено договір поставки № 15/10-2КП (далі договір № 15/10-2КП) (т. 1 а.с. 199-200).

Згідно з п. 1.1 названого договору постачальник зобовязувався поставити (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2014 р. на умовах, зазначених у договорі.

Вимогами п. 1.2 договору № 15/10-2КП визначено характеристики товару.

Як убачається з п. 1.3 названого договору, якість товару повинна відповідати вимогам діючих Державних стандартів.

На підтвердження реальності виконання сторонами договору № 15/10-2КП, позивачем надано суду копії:

- додаткової угоди № 1, згідно з якою внесено зміни у п. 1.2 договору в частині ціни товару (т. 1 а.с. 201);

- видаткових накладних від 24 жовтня 2014 р. № СА-0000092 на суму 8 491 284 грн 00 коп., згідно з якою було поставлено сою 2014 р. у кількості 1572460,00000 кг та від 31 грудня 2014 р. № СА-0000117 на суму 3 908 736 грн 00 коп., згідно з якою було поставлено сою 2014 у кількості 723840,00000 кг. (т. 1 а.с. 202-203);

- податкової накладної від 24 жовтня 2014 р. № 32/2 на загальну суму 7 728 640 грн 90 коп., 31 грудня 2014 р. № 23/2 на загальну суму 3 557 673 грн 60 коп. (т. 1 а.с. 204-205, т. 3 а.с. 45);

- розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної від 24 жовтня 2014 . № 32/2, 31 грудня 2014 р. № 7/2, згідно з яким було змінено ціну товару (т. 1 а.с. 206-207, т. 3 а.с. 46);

- карток аналізу зерна, згідно з якими було проведено аналіз поставленого позивачу зерна (т. 2 а.с. 205-211).

Оплата за поставлений товар була здійснена відповідно до платіжних доручень від 12 грудня 2014 р. № 1247 на суму 1 280 000 грн 00 коп., 18 грудня 2015 р. № 1965 на суму 3 000 000 грн 00 коп., 18 грудня 2015 р. № 1966 на суму 3 000 000 грн 00 коп., 18 грудня 2015 р. № 1967 на суму 3 000 000 грн 00 коп., 25 грудня 2015 р. № 1995 на суму 2 000 000 грн 00 коп., 25 грудня 2015 р. № 1996 на суму 120 020 грн 00 коп. (т. 1 а.с. 209-214).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору № 15/10-2КП у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ТОВ «Концерн «ОСОБА_4», зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 231-234).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору №№ 15/10-2КП дійсно мало місце та він був вчинений з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названого договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору № 15/10-2КП у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору між позивачем та ТОВ «Концерн «ОСОБА_4» № 15/10-2КП.

Стосовно господарських відносин між позивачем та ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко», судом встановлено таке.

21 січня 2015 р. між позивачем (покупець) та ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко» було укладено договір поставки № 21-01-1КП (далі - договір № 21-01-1КП) (т. 1 а.с. 215-216).

Згідно з п. 1.1 названого договору постачальник зобовязувався поставити (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2014 р. на умовах, зазначених у договорі.

Вимогами п. 1.2 договору № 21-01-1КП визначено характеристики товару.

Як убачається з п. 1.3 названого договору, якість товару повинна відповідати вимогам діючих Державних стандартів.

На підтвердження реальності виконання сторонами договору № 21-01-1КП, позивачем надано суду копії:

- додаткової угоди № 1, згідно з якою внесено зміни у п. 3.1 та п. 7.1 договору № 21-01-1кп (т. 1 а.с. 217);

- угоди про зміну вартості товару № 1, згідно з якою було перераховано ціну товару (т. 1 а.с. 218);

- накладних № 5 від 25 січня 2015 р. на суму 976 600 грн 00 коп., № 6 від 27 січня 2015 р. на суму 4 928 980 грн 00 коп., № 7 від 28 січня 2015 р. на суму 4 886 420 грн 00 коп., згідно з якими позивачу було поставлено товар на вказані суми (т. 1 а.с. 219-221);

- розрахунків коригування, згідно з яким було змінено ціну товару (т. 1 а.с. 222-224);

- податкових накладних від 25 січня 2015 р. № 5/2 на суму 976 600 грн 00 коп., від 27 січня 2015 р. № 6/2 на суму 4 928 980 грн 00 коп., від 28 січня 2015 р. № 7/2 на суму 4 886 420 грн 00 коп., згідно з якими позивачу було поставлено товар на вказані суми (т. 1 а.с. 225-230);

- розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, згідно з якими було відкореговано вартість поставленого товару (т. 1 а.с. 231-233).

Оплата за поставлений товар була здійснена відповідно до платіжних доручень від 18 грудня 2015 . № 1959 на суму 5 000 000 грн 00 коп., № 1960 на суму 3 318 915 грн 20 коп., 29 квітня 2015 р. № 1572 на суму 5 670 000 грн 00 коп., 30 квітня 2015 р. № 1574 на суму 50 000 грн 00 коп. (т. 1 а.с. 233-237).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору № 21-01-1КП у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко», зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 235-242).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору № 21-01-1КП дійсно мало місце та він був вчинений з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названого договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору № 21-01-1КП у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору між позивачем та ТОВ «Агро-Богуславщина-Еко» № 21-01-1КП.

Стосовно господарських відносин між позивачем та СТОВ «Щербашенське», судом встановлено таке.

20 січня 2015 р. між позивачем (покупець) та СТОВ «Щербашенське» було укладено договір поставки № 20-01-4КП (далі договір № 20-01-4КП) (т. 1 а.с. 238-239).

Згідно з п. 1.1 названого договору постачальник зобовязувався поставити (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2014 р. на умовах, зазначених у договорі.

Вимогами п. 1.2 договору № 20-01-4КП визначено характеристики товару.

Як убачається з п. 1.3 названого договору, якість товару повинна відповідати вимогам діючих Державних стандартів.

На підтвердження реальності виконання сторонами договору № 20-01-4КП, позивачем надано суду копії:

- додаткової угоди № 1, згідно з якою внесено зміни у п. 3.1 та п. 7.1 договору № 20-01-4КП (т. 1 а.с. 240);

- угоди про зміну вартості товару № 1, згідно з якою було перераховано ціну товару (т. 1 а.с. 241);

- видаткових накладних № 4 від 20 січня 2015 р. на суму 4 860 960 грн 00 коп., № 5 від 22 січня 2015 р. на суму 4 864 760 грн 00 коп., № 6 від 23 січня 2015 р. на суму 4 882 620 грн 00 коп., № 7 від 24 січня 2015 р. на суму 4 900 480 грн 00 коп. згідно з якими позивачу було поставлено товар на вказані суми (т. 1 а.с. 242-245);

- розрахунків коригування, згідно з яким було змінено ціну товару (т. 1 а.с. 246-250);

- податкових накладних від 20 січня 2015 р. № 1/2 на суму 4 860 960 грн 00 коп., від 22 січня 2015 р. № 2/2 на суму 4 864 760 грн 00 коп., від 23 січня 2015 р. № 3/2 на суму 4 882 620 грн 00 коп., 24 січня 2015 р. № 4/2 на суму 4 900 480 грн 00 коп., 25 січня 2017 р. № 5/2 на суму 3 898 420 грн 00 коп., згідно з якими позивачу було поставлено товар на вказані суми (т. 2 а.с. 1-10);

- розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, згідно з якими було відкореговано вартість поставленого товару (т. 2 а.с. 11-16).

Оплата за поставлений товар була здійснена відповідно до платіжних доручень від 28 липня 2015 р. № 1739 на суму 355 000 грн 00 коп., 30 вересня 2015 р. № 1829 на суму 368 000 грн 00 коп., 18 грудня 2015 р. № 1968 на суму 2 277 594 грн 44 коп., 18 грудня 2015 р. № 1969 на суму 5 000 000 грн 00 коп., 18 грудня 2015 р. № 1970 на суму 5 000 000 грн 00 коп., 18 грудня 2015 р. № 1971 на суму 5 000 000 грн 00 коп., 18 грудня 2015 р. № 1973 на суму 5 000 000 грн 00 коп., 21 грудня 2015 р. № 1976 на суму 1 279 345 грн 86 коп., 21 грудня 2015 р. № 1977 на суму 1 169 675 грн 85 коп. (т. 2 а.с. 16-25).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору № 20-01-4КП у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації СТОВ «Щербашенське», зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 243-250).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору № 20-01-4КП дійсно мало місце та він був вчинений з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названого договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору № 20-01-4КП у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору між позивачем та СТОВ «Щербашенське» № 20-01-4КП.

Стосовно господарських відносин між позивачем та ПП «Новий світ», судом встановлено таке.

20 січня 2015 р. між позивачем (покупець) та ПП «Новий світ» було укладено договір поставки № 20-01-2КП (далі договір № 20-01-2КП) (т. 2 а.с. 26-27).

Згідно з п. 1.1 названого договору постачальник зобовязувався поставити (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2014 р. на умовах, зазначених у договорі.

Вимогами п. 1.2 договору № 20-01-2КП визначено характеристики товару.

Як убачається з п. 1.3 названого договору, якість товару повинна відповідати вимогам діючих Державних стандартів.

На підтвердження реальності виконання сторонами договору № 20-01-2КП, позивачем надано суду копії:

- угоди про зміну вартості товару № 2, згідно з якою було перераховано ціну товару (т. 2 а.с. 28);

- видаткової накладної № 3 від 22 січня 2015 р. на суму 2 100 437 грн 56 коп., згідно з якою позивачу було поставлено товар на вказану суму (т. 2 а.с. 29);

- податкової накладної від 22 січня 2015 р. № 3/2 на суму 2 100 437 грн 56 коп., згідно з якою позивачу було поставлено товар на вказану суму (т. 2 а.с. 31);

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, згідно з якими було відкореговано вартість поставленого товару (т. 2 а.с. 33).

Оплата за поставлений товар була здійснена відповідно до платіжного доручення від 18 грудня 2015 р. № 1964 на суму 2 722 405 грн 56 коп. (т. 2 а.с. 34).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору № 20-01-2КП у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ПП «Новий світ», зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 224-227).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору № 20-01-2КП дійсно мало місце та він був вчинений з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названого договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору № 20-01-2КП у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору між позивачем та ПП «Новий світ» № 20-01-2КП.

Стосовно господарських відносин між позивачем та ПСП «ЛАН», судом встановлено таке.

20 січня 2015 р. між позивачем (покупець) та ПСП «ЛАН» було укладено договір поставки № 20-01-3КП (далі договір № 20-01-3КП) (т. 2 а.с. 35-36).

Згідно з п. 1.1 названого договору постачальник зобовязувався поставити (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2014 р. на умовах, зазначених у договорі.

Вимогами п. 1.2 договору № 20-01-3КП визначено характеристики товару.

Як убачається з п. 1.3 названого договору, якість товару повинна відповідати вимогам діючих Державних стандартів.

На підтвердження реальності виконання сторонами договору № 20-01-3КП, позивачем надано суду копії:

- угоди про зміну вартості товару № 1, згідно з якою було перераховано ціну товару (т. 2 а.с. 37);

- видаткової накладної № 12 від 22 січня 2015 р. на суму 528 798 грн 56 коп., згідно з якою позивачу було поставлено товар на вказану суму (т. 2 а.с. 38);

- податкової накладної від 22 січня 2015 р. № 3/2 на суму 528 798 грн 60 коп., згідно з якою позивачу було поставлено товар на вказану суму (т. 2 а.с. 39);

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, згідно з якими було відкореговано вартість поставленого товару (т. 2 а.с. 42).

Оплата за поставлений товар була здійснена відповідно до платіжного доручення від 21 грудня 2015 р. № 1982 на суму 166 045 грн 56 коп., 27 травня 2015 р. № 1626 на суму 528 798 грн 60 коп. (т. 2 а.с. 43-44).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору № 20-01-3КП у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ПСП «ЛАН», зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 220-223).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору № 20-01-3КП дійсно мало місце та він був вчинений з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названого договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору № 20-01-3КП у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору між позивачем та ПСП «ЛАН» № 20-01-3КП.

Стосовно господарських відносин між позивачем та ТОВ «ОСОБА_5 Гагаріна», судом встановлено таке.

20 січня 2015 р. між позивачем (покупець) та ТОВ «ОСОБА_5 Гагаріна» було укладено договір поставки № 20/01-1КП (далі договір № 20/01-1КП) (т. 2 а.с. 45-46).

Згідно з п. 1.1 названого договору постачальник зобовязувався поставити (передати у власність) покупця, а покупець прийняти та оплатити товар українського походження, врожаю 2014 р. на умовах, зазначених у договорі.

Вимогами п. 1.2 договору № 20/01-1КП визначено характеристики товару.

Як убачається з п. 1.3 названого договору, якість товару повинна відповідати вимогам діючих Державних стандартів.

На підтвердження реальності виконання сторонами договору № 20/01-1КП, позивачем надано суду копії:

- угоди про зміну вартості товару № 3, згідно з якою було перераховано ціну товару (т. 2 а.с. 47);

- видаткової накладної № 4 від 22 січня 2015 р. на суму 755 888 грн 86 коп., згідно з якою позивачу було поставлено товар на вказану суму (т. 2 а.с. 48);

- зміну вартості від 30 червня 2015 р. № 84 до видаткової накладної № 4 від 22 січня 2015 р., згідно з якою було змінено вартість товару (т. 3 а.с. 51);

- податкової накладної від 22 січня 2015 р. № 2/2 на суму 755 888 грн 86 коп., згідно з якою позивачу було поставлено товар на вказану суму (т. 2 а.с. 50);

- розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних, згідно з якими було відкореговано вартість поставленого товару (т. 2 а.с. 52).

Оплата за поставлений товар була здійснена відповідно до платіжного доручення від 18 грудня 2015 р. № 1963 на суму 979 717 грн 86 коп. (т. 2 а.с. 53).

До того ж судом враховано, що на дату укладення та виконання договору № 20-01-1КП у розпорядженні позивача були документи на підтвердження державної реєстрації ТОВ «ОСОБА_5 Гагаріна», зокрема, копія витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (т. 2 а.с. 228-230).

На підставі викладено суд дійшов висновку, що:

- укладення та виконання позивачем договору № 20/01-1КП дійсно мало місце та він був вчинений з метою здійснення господарської діяльності;

- виконання позивачем названого договору призвело до зміни його майнового стану;

- на дату укладення та виконання позивачем договору № 20/01-1КП у позивача не було сумніву стосовно дійсності реєстрації та господарської діяльності названих товариств, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

Наведене свідчить про реальність укладення та виконання договору між позивачем та ТОВ «ОСОБА_5 Гагаріна» № 20/01-1КП.

Крім того, судом встановлено, що договори №№ 20/01-1КП, 20-01-2КП, 20-01-3КП, 20-01-4КП, 15/10-2КП, 21-01-1КП було укладено на виконання контракту від 9 вересня 2014 р. № 510/14413720, укладеного між позивачем (продавець) та ADM Germany GmbH (покупець) (далі - контракт № 510/14413720).

Згідно з названим контрактом предметом був товар соєві боби для технічних потреб українського походження, генетично не модифіковані, врожаю 2014 р., насипом (т. 2 а.с. 54-61).

На підтвердження виконання названого контракту позивачем надано суду копії:

- додаткової угоди № 1, згідно з якою було внесено зміни до пункту «поставка» (т. 2 а.с. 62);

- договорів про надання послуг, згідно з якими надавалися послуги з перевезення сої (т. 2 а.с. 63-71);

- актів здачі-прийняття робіт, згідно з якими було прийнято роботи з перевезення сої (т. 2 а.с. 72-);

- товарно-транспортних накладних, згідно з якими здійснювалося перевезення (т. 2 а.с. 73-98,100);

- актів виконаних робіт, згідно з якими було виконано роботи по перевезенню сої за певними маршрутами (т. 2 а.с. 99);

- платіжних доручень, згідно з якими позивачем було оплачено послуги з перевезення (т. 2 а.с. 127-134);

- митних декларацій, згідно з якими відбувалося перевезення товару (т. 2 а.с. 212-219);

- податкових накладних, згідно з якими позивачем було поставлено ADM Germany GmbH товар (т. 3 а.с. 1-3).

Водночас, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що реальність господарської операції має бути обґрунтована документами, які підтверджували б факт надання позивачеві послуг по зберіганню сої, враховуючи таке.

Так, контракт № 510/14413720 укладений на умовах СРТ; датою поставки товару вважається дата штампа на автотранспортній накладній, поставлена у порту призначення (т.2 а.с. 54).

Дослідивши наявні у матеріалах справи товарно-транспортні накладні з відмітками про прийняття товару ПрАТ Укрелеваторпром, суд дійшов висновку, що партії сої, відвантаженої позивачеві, того ж дня приймалася портовим елеватором (т.2 а.с. 73-98, 100).

За таких умов, для виконання аналізованої господарської операції позивач не потребував послуг зі зберігання сої.

Водночас, згідно з вимогами п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг.

Враховуючи, що відвантаження партії сої було епізодами однієї триваючої у часі господарської операції, посвідчення такої операції однією податковою накладною після повного постачання товару суд вважає належною правовою підставою для формування позивачем податкового кредиту за наслідками такої операції.

Системний аналіз вищезазначених правових норм, дослідження наявних в матеріалах справи договору, податкової, видаткової, товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, а відтак - дії позивача щодо формування податкового кредиту є правомірними; подані позивачем банківські документи, за якими здійснювалася оплата товарів та послуг, є достовірними доказами виконання контрагентом позивача зобов'язань, обумовлених договором поставки.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення №№ НОМЕР_2, № НОМЕР_1 відповідачем винесено протиправно, а отже, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, при вирішенні справи судом не можуть бути взяті до уваги обставини, викладені у запереченнях відповідача, оскільки вони спростовуються наданими позивачем доказами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, чого не було зроблено відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 69 250 грн 76 коп.

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 2 лютого 2017 р. №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ольшаницький елеватор" судові витрати у сумі 69 250 (шістдесят дев'ять тисяч двісті п'ятдесят) грн 76 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Виноградова О.І.