Справа № 591/1009/18
Суддя: Сидоренко А. П.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/1009/18
Провадження № 2-а/591/255/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Майбороди А.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

в с т а н о в и в :

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2016 року працівниками відділу протидії нелегальній міграції Управління ДМС України в Сумській області було виявлено громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, який близько 18 років незаконно перебуває на території України. На момент виявлення встановлено, що відповідач уродженець ОСОБА_4, документований паспортом громадянина ОСОБА_4 для виїзду за кордон Р1296572, виданого 09 квітня 2010 року. Під час перебування на території України до підрозділів ДМС України у Сумській області щодо продовження термінів чи з інших питань перебування на території України не звертався. З заявою про отримання статусу біженця чи додаткового захисту іноземець також не звертався. Тому позивач зазначає, що на сьогоднішній день підстав для подальшого перебування в Україні в останнього не має, та знаходиться він на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.

Відповідач знаходячись без документів на право проживання в Україні, перевищив дозволений термін перебування іноземця, який є громадянином держави з безвізовим порядком вїзду 90 днів протягом 180 днів.

22 грудня 2016 року відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МСМ № 053532 за ч. 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні), та начальником Управління ДМС України в Сумській області застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МСМ №050251 від 22 грудня 2016 року. Штраф порушником не сплачений.

23 грудня 2016 року Управлінням ДМС України в Сумській області, з метою досудового врегулювання спору, було прийнято рішення №141 про примусове повернення відповідача з України, з яким відповідач ознайомився, та шляхом проставлення підпису зобовязався виїхати за межі України у визначений термін, а саме до 31 грудня 2016 року, а отже чітко розумів встановлені терміни для виїзду, та наслідки невиконання рішення про примусове повернення.

30 жовтня 2017 року Управлінням ДМС України в Сумській області отримано лист- відповідь Головного Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №05.1/6185 від 20 вересня 2017 року щодо відсутності у базі даних відомостей про виїзд громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 за межі території України.

Відповідач рішення про примусове повернення не виконав.

У відповідача з 2010 року немає законних підстав для проживання в Україні, а також паспортного документа, який дає можливість виїхати за її межі.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить примусово видворити громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 за межі території України, затримати його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. також звернути постанову до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявленого до нього позову, зазначивши, що він проживає в Україні з 2000 року, у 2010 році він поїхав до ОСОБА_4, де отримав закордонний паспорт, але в подальшому своє перебування в Україні не легалізував. Просив надати йому можливість в місячний термін самостійно виїхати за межі держави.

Відповідач не зміг надати суду пояснень з приводу того, чому тривалий час протягом з 2000 року він не переймався питанням оформлення документів та дозволу для законного перебування на території України.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 грудня 2016 року працівниками УДМС України в Сумській області було виявлено громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2, який проживає на території України без документів на право проживання на території України.

У звязку з цим, постановою начальника УДМС України в Сумській області від 22 грудня 2016 року громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП з накладенням штрафу (а.с.10).

В матеріалах справи наявна копія паспорту Р1296572 з фотокарткою ОСОБА_2, з якою вбачається що він є громадянином ОСОБА_4 (а.с.9). Вказану обставину відповідач не заперечував і в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які вїжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обовязок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у звязку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

23 грудня 2016 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення №141 про примусове повернення з України до ОСОБА_4 ОСОБА_2, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 31 грудня 2016 року (а.с.11).

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз'яснено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не зверталася із клопотанням про продовження строку перебування, не виконав в добровільному порядку рішення уповноваженого органу від 23 грудня 2016 про залишення території України у встановлений термін.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Крім цього, при розгляді справи не було встановлено фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п'ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Відповідно до п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС від 29 лютого 2016 року за № 748/288781, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Суд не може погодитись з доводами відповідача щодо надання йому додаткового часу для можливості самостійно залишити межі України, оскільки з обставин справи вбачається, що рішення уповноваженої особи Управління ДМС України в Сумській області від 23 грудня 2016 року про примусове повернення відповідача за межі України він не виконав, хоча мав для цього достатньо часу, та доказів, які б свідчили про поважні причини виконання покладеного обовязку суду не надано.

З огляду на відсутність у відповідача, який вчинив порушення законодавства про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд України, наявні підстави для застосування до нього затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

З урахуванням вищенаведеного вказаний адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду в частині примусового видворення іноземця чи осіб без громадянства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 9, 77, 241-246, 272, 288, 289 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (місце знаходження: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 27) задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати строком на 6 місяців громадянина ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, який розташований: Чернігівська область, Ріпкинстький район, село Розсудів, вул. Лісна, буд. 5.

Рішення суду в частині примусового видворення звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.П.Сидоренко