Справа № 813/1749/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12594/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Гуляка В.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» про стягнення сплати за проїзд автомобільними дорогами за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року (суддя першої інстанції Сакалош В.М., м. Львів, дата складання повного тексту - 11.12.2017),

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2017 року заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» (далі - ТзОВ «Транс-Сервіс-1») про стягнення на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 11147,78 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами габаритно-вагового контролю, який проводився 11.11.2016 працівниками Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області встановлено, що транспортні засоби відповідача здійснювали перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без дозвільного документа та документа, який підтверджує плату за проїзд. Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області нарахована плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування відповідачу на загальну суму 400 євро, відповідно до ставок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування». При цьому, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах виступає Державна служба України з безпеки на транспорті, яка наділена повноваженнями щодо звернення до адміністративного суду, проте не реалізовує їх належним чином, що зумовлює підстави представництва у суді інтересів держави прокурором.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» на користь Державної служби України з безпеки на транспорті в дохід Державного бюджету України 11147 грн 78 коп.

Із таким судовим рішенням не погодилося Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» та подало апеляційну скаргу. Вважає, що постанова суду є незаконною, так як прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт, мотивуючи свою незгоду, зазначив, що пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» від 18.01.2001 № 30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Отже, в межах цього відсоткового співвідношення перевищення не вважається понаднормативним. В свою чергу, параметри перевищення вагових показників над нормативними, що мають бути визначені із врахуванням допустимого 2 % відхилення впливатимуть на визначення ставки плати проїзду за 1 кілометр. Транспортний засіб вважається великоваговим за сукупністю ознак, а саме, якщо загальна маса та навантаження на вісь (осі) перевищують нормативні параметри, які встановлені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Позивачем помилково враховані положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» № 30 від 18 січня 2001 року, адже постанова Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 року прийнята в часі пізніше, а тому саме її положення підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Також позивач неправильно визначив відстань - 500 км, адже на момент здійснення вагового контролю фактично транспортним засобом було пройдено 15 км приблизно. За підрахунками відповідача стягненню підлягатиме плата за проїзд в розмірі 125,37 грн. Просив скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та відмовити в позові.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Зокрема, зауважив, що розмір плати було вираховано правильно у відповідності до ст. 30 Порядку габаритно-вагового контролю.

У судовому засіданні представник апелянта Кохан А.В. підтримав апеляційну скаргу та дав пояснення, аналогічні викладеним у ній доводам.

Представник позивача Коваль Д.С. та представник прокуратури Цинайко Н.І. заперечили щодо задоволення апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване судове рішення в силі. Пояснили що суд повно і всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну оцінку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2016 Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області проведено зважування автомобіля (тягача) марки MAN д.н.з. ВС 2167 СН, причіп BOLEX, д.н.з. ВС 7571 XT, який належить ТзОВ «Транс-Сервіс-1». Було встановлено перевищення транспортним засобом осьових навантажень, а саме допустимого навантаження на одиночну вісь в 11 тон при фактичному навантаженні - 11,88 тон, що зафіксовано актом № 019829 від 11.11.2016.

Зважування проводилося відповідно до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879.

Встановлено, що зважування транспортних засобів було проведено вагою автомобільною підкладною моделі AS у складі: вимірювальний прилад № 09-229, вантажоприймальні платформи № 09-489 і № 09-480, виробник: «Esit Elektronik sistemler imalat ve Ticaret LTD STI», яка пройшла повірку та повністю відповідає вимогам ГОСТ29329-92, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/2116.

Отже, за результатами зважування встановлено перевищення цим транспортним засобом обмежень осьових навантажень.

Маршрут транспортного засобу марки MAN д.н.з. ВС 2167 СН, причіп BOLEX д.н.з. ВС 7571 XT, який належить ТОВ «Транс-Сервіс-1» становив: смт. Білики - м. Херсон, а фактично пройдена ним відстань складала 500 км.

На підставі вказаного акту № 019829 від 11.11.2016, Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області було складено розрахунок № 19829 від 11.11.2016 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким за виявлені порушення відповідача зобов'язано здійснити оплату у сумі 200 євро.

Крім цього, 11.11.2016 Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області також було проведено зважування автомобіля (тягача) марки ДАФ д.н.з. ВС 8937 ВА, причіп BOLEX, д.н.з. ВС 7521 ХТ, який належить ТОВ «Транс-Сервіс-1», юридична адреса: с. Ставчани Пустомитівського району Львівської області, за результатами чого встановлено перевищення транспортним засобом осьових навантажень, а саме допустимого навантаження на вісь в 11 тон при фактичному її навантаженні - 11,78 тон, що зафіксовано актом № 019830 від 11.11.2016.

За результатами зважування встановлено перевищення цим транспортним засобом обмежень осьових навантажень. Поряд з цим, маршрут транспортного засобу марки ДАФ д.н.з. ВС 8937 ВА, причіп BOLEX, д.н.з. ВС 7521 ХТ, який належить ТОВ «Транс-Сервіс-1» становив: смт. Білики - м. Херсон, а фактично пройдена ним відстань до пункту призначення складала 500 км.

На підставі вказаного акту № 019830 від 11.11.2016, Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області було складено розрахунок № 19830 від 11.11.2016 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким за виявлені порушення відповідача зобов'язано здійснити оплату у сумі 200 євро.

Ця плата за проїзд відповідачем у добровільному порядку не було сплачена.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки порушення відповідачем нормативу вагових параметрів зафіксовано в порядку та у спосіб, передбачені чинним законодавством, відповідач самостійно не вніс визначену під час контролю плату за проїзд, адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII від 14.10.2014 представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Несплата коштів тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України, що суттєво порушує інтереси держави, та є підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення цих коштів з таких підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Положення Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на надземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 Положення передбачено, що основним завданням Укртрансбезпеки є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Згідно пп. 15, 27 п. 5 Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

У відповідності до абз. 1 п. 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку, територіальні органи.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3.4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року (далі - Порядок №1567), державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 «Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування».

За визначеннями у пункті 2 цього Порядку габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; попередній габаритно-ваговий контроль - це визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах; точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.

Згідно п. 2 цього Порядку встановлено, що великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів -11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом (окрім зазначених у ч. 2 даної статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п. 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №198 від 30.03.1994, перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №30 від 18.01.2001, рух великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

З матеріалів справи, а саме актів перевірки вбачається, що відповідач здійснював перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів.

Так, на одиночну вісь замість допустимих 11 тон (+/- 2 % похибки) навантаження становило 11,78 тон, тобто на 0,78 тон більше дозволених нормативів, що перевищує дозволену похибку 2 %.

Отже, таке перевезення має здійснюватися за спеціальними правилами, що чітко встановлено п. 22.5 Порядку № 879 від 27 червня 2007 року.

Однак, спеціального дозволу відповідачем отримано не було.

Згідно з п. 28 Порядку №879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Згідно пункту 30 Порядку плата вираховується за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В.

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзд;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів ( за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Як вбачається з актів про перевищення транспортним засобом встановлених обмежень, пройдена відстань становить 500 км (маршрут смт. Білики - м. Херсон).

Відповідно до п. 31-1 Порядку №879, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Отже, цією нормою чітко встановлено нарахування плати саме за перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру, а не всіх, як про це вказував апелянт.

Доводи апелянта про те, що чинне законодавство передбачає можливість перевищення вагових параметрів на 2 відсотки і в межах цього співвідношення перевищення не є понаднормовим і не включається до обрахункової величини (маси) при розрахунку плати за проїзд є безпідставними, адже нарахування плати за проїзд здійснюється за чітко встановленою формулою на всю масу, яка перевищує нормативи і віднімання 2 % не передбачено. Цей показник застосовується виключно для віднесення транспортних засобів до категорії великовагових.

Доводи апелянта щодо неправильності визначення відстані при обрахуванні плати за проїзд також є безпідставними, так як згідно п. 31-1 Порядку нарахування здійснюється за пройдену частину маршруту або за частину, яку перевізник має намір проїхати.

Відповідач мав намір проїхати маршрут з смт. Білики до м. Херсона. Ця обставина фактично не заперечувалася відповідачем і належних доказів слідування іншим маршрутом суду також надано не було.

При цьому, жодних доказів щодо усунення порушення перевищення габаритів транспортного засобу після встановлення порушення в м. Кобеляки і проходження повторного зважування на пункті габаритно-вагового контролю надано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після проходження зважування продовжив рух по визначеному маршруту з такими ж перевищеннями вагових параметрів, що призводить до руйнування доріг.

Враховуючи викладене, законних підстав для визначення відстані саме до м. Кобеляки, де був розташований пересуваний пункт габаритно-вагового контролю, 15 км немає.

Також слід зазначити, що пунктом 41 Порядку №879 передбачена можливість оскарження в установленому порядку дій або бездіяльності учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю, проте, як встановлено судом, відповідач вказаним правом не скористався, у адміністративному або судовому порядку рішення Управління Укртрансбезпеки у Полтавській області у формі розрахунків не оскаржував.

Таким чином, оскільки відповідач у встановленому порядку не сплатив нараховану йому плату за проїзд, така набула статусу заборгованості перед Державним бюджетом України і відповідно підлягає стягненю.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Сервіс-1» залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі № 813/1749/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді В.В. Гуляк

В.Я. Макарик

Повний текст виготовлено 28 лютого 2018 року.