Справа № 826/17367/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Кеди І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд:

- стягнути з держави компенсацію - борг за невикористану санаторно-курортну путівку в розмірі 100% вартості путівки на день виплати, починаючи з 1993 року по день виплати з нарахуванням на суму боргу 3% річних щорічно, що входить до грошового зобов'язання незалежно від рішення суду, та на всю суму боргу 120% пені від облікової ставки НБУ на день виплати;

- присудити довічно щорічно виплачувати довічну компенсацію в розмірі 100% вартості путівки по Україні на день виплати на підставі довідки про довічну компенсацію санаторно-курортної путівки;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.12.17 р. позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 року у зв'язку з неусуненням недоліків адміністративний позов повернуто позивачеві.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції зроблено висновок про необхідність повернення позовної заяви, оскільки позивач у встановлений судом строк не усунув вказані судом недоліки.

Перевіряючи такий висновок суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Підставою для залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції, зокрема, зазначив те, що позивачем при зверненні з даним позовом до суду не було надано доказів порушення відповідачем його прав.

Крім того, суд першої інстанції з посиланням на ч. 1 ст. 123 КАС України, зазначив, що при зверненні до суду з даним позовом, останній просив присудити йому компенсацію, починаючи з 1993 року, що потребує перевірки дотримання строків на звернення до суду.

В ухвалі від 28.12.2017 вказано про необхідність усунення недоліків позовної заяви шляхом надання пояснень щодо дотримання строку звернення до суду або обґрунтованої заяви про його поновлення; доказів або пояснень щодо вирішення питання про компенсацію за санаторно-курортне лікування позивачу з 1993 р. по 2017 р.

Пунктом 5 ч. 5 ст. 160 КАС України передбачено, що у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Частиною 4 ст. 161 КАС України передбачено, що позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Залишаючи позовну заяву без руху з посиланням на ненадання позивачем доказів порушення своїх прав, суд першої інстанції не врахував, що позивач позовні вимоги обґрунтовував тим, що він має статус ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС, є інвалідом І групи, особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, та відповідно до положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на компенсацію вартості щорічної грошової допомоги на санаторно-курортне лікування в порядку ст. 20 цього Закону. При цьому, останній зазначає, що органи соціального захисту населення відмовляють у компенсації вартості санаторно-курортного лікування з посиланням по нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, з чого вбачається, що позивач по суті не згодний з існуючим правовим регулюванням спірних правовідносин, в межах яких він вважає свої права порушеними, а тому обґрунтування позову є зрозумілим та не потребує залишення позовної заяви без руху з підстав ненадання доказів порушення прав.

Стосовно залишення позову без руху на підставі ч. 6 ст. 161 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 р. № 796-XII позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні.

Таким чином, забезпечення путівками повинно здійснюватися щорічно.

Частиною 6 ст. 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Частинами 1 та 2 ст. 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Оскільки позивачем заявлено вимоги щодо компенсації вартості путівки на санаторно-курортне лікування, починаючи з 1993 року, а позов подано 22.12.2017 року, є підстави вважати, що позивачем пропущено строк на звернення до суду в частині вимог за період з 1993 року по 2016 рік.

Проте, строк на звернення до суду з таким позовом в частині компенсації за невикористану путівку у 2017 році не пропущений, оскільки станом на дату звернення з даним позовом до суду, строк на отримання допомоги за 2017 рік не закінчився.

У зв'язку з цим, залишення позовної заяви без руху з цих підстав та повернення позовної заяви не може вважатися обґрунтованим, а тому в цій частині, з урахуванням похідних вимог, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 320 КАС України в редакції після внесення змін згідно із Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції в частині вимог про компенсацію вартості санаторно-курортної путівки за 2017 рік для продовження розгляду.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 312, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 року в частині вимог про:

- стягнення з держави компенсації - боргу за невикористану санаторно-курортну путівку в розмірі 100% вартості путівки на день за 2017 рік з нарахуванням на суму боргу 3% річних щорічно, що входить до грошового зобов'язання незалежно від рішення суду, та на всю суму боргу 120% пені від облікової ставки НБУ на день виплати;

- присудження довічно щорічно виплачувати довічну компенсацію в розмірі 100% вартості путівки по Україні на день виплати на підставі довідки про довічну компенсацію санаторно-курортної путівки;

- стягнення моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.

Направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В іншій частині ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та в частині вимог про скасування ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 січня 2018 року оскарженню не підлягає. В іншій частині ухвала може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Повний текст постанови виготовлено 01.03.2018

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Губська О.А.

Беспалов О.О.