Справа № 2-а-12/11
Суддя: Лошак О. О.
Дата ухвалення: 2011-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-12/11
Провадження №
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2011 року м. Рогатин

Суддя Рогатинського районного суду Івано-Франківської області Лошак О.О. розглянувши в порядку скороченого провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахувати та виплатити їй щорічну допомогу на оздоровлення на яку мав право ОСОБА_2, як потерпілий від Чорнобильської катастрофи, інвалід II групи, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Рогатинського районного суду з адміністративним позовом до управління праці та соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахувати та виплатити їй щорічну допомогу на оздоровлення ОСОБА_2, як потерпілого від Чорнобильської катастрофи, інваліда II групи, захворювання якого було повязане з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС за період з 01 січня 2007 року по 24 травня 2010 року.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 мав право на щорічну допомогу на оздоровлення як інвалід II групи в розмірі пяти мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідачем було виплачено ОСОБА_2 таку допомогу в значно нижчих розмірах, ніж передбачено діючим законодавством. 24 травня 2010 року ОСОБА_2 помер. Вона як спадкоємиця першої черги після смерті ОСОБА_2 має право на отримання належних йому і невиплачених коштів. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач позову не визнав, направив на адресу суду письмові заперечення. Заперечення проти адміністративного позову обґрунтовує тим, що при нарахуванні ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення виходив з положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Щорічна допомога на оздоровлення ОСОБА_2, інваліду II групи виплачувалася у розмірі 120 гривень з 2005 року по 2009 рік включно. Крім того, сума разової грошової допомоги, що належала особі і залишається не одержаною у звязку з її смертю не включається до складу спадщини. Просили в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши і перевіривши всі наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до категорії І, був інвалідом II групи, що підтверджується посвідченням серія А №073545 від 02.09. 1997 року.

Відповідачем по справі нарахована та виплачена позивачу допомога на оздоровлення за 2007 рік в сумі 120 гривень, за 2008 рік - в сумі 120 гривень, за 2009 рік - в сумі 120 гривень.

Відповідно до статті 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам II групи в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту вимог законів України про встановлення розмірів мінімальних заробітних плат не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування розміру мінімальної заробітної плати з метою реалізації норми ст.48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тому виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягала саме стаття 48 Закону України ««Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі N 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) зупинення дії абзацу 3 частини 4 статті 48 Закону Україні: «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», передбачене п.30 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-У.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року, що набрав чинності з 1 січня 2008 року, стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладена в новій редакції, яка передбачає, що одноразова компенсація учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та щорічна допомога на оздоровлення виплачуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вищезазначені зміни Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року N 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

У рішенні Конституційного суду України було зазначено, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до резолютивних частин вказаних рішень Конституційного Суду України, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними. Також рішення Конституційного Суду України є обовязковими для виконання на всій території України.

24 травня 2010 року ОСОБА_2 помер, що

підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НМ №112110, виданим 26 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області.

ОСОБА_1 з 22 січня 1982 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія І-БП №375041, виданим відділом ЗАГС м.Суми.

Зі змісту п.4 ст.1219 ЦК України вбачається, що право на аліменти, пенсії та інші соціальні виплати не входять до складу спадщини, адже мають на меті матеріальне забезпечення конкретної особи, а передумовою виникнення зазначених прав у спадкодавця була його участь у соціальних та трудових відносинах.

Позивач не може претендувати на перерахунок та виплату їй соціальної допомоги, яка не була нарахована та виплачена за життя її чоловікові ОСОБА_2, оскільки відповідно до положень ст.1227 ЦК України право на одержання пенсій та інших соціальних виплат є суворо особистим, тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати безумовно припиняються. До складу спадкового майна входить лише призначена сума допомоги, право на її перерахунок та виплату згідно з ст.1219 ЦК України до складу спадщини на входять. Члени сімї не визнаються спадкоємцями недоодержаних померлим соціальних коштів.

За таких обставин та доказів, адміністративний позов ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2-3,6,8-11,86, 94, 158-163 КАС України, ст. 1219,1227 ЦК України,-

постановив :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до управління праці і соціального захисту населення Рогатинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, зобовязання перерахувати та виплатити їй щорічну допомогу на оздоровлення на яку мав право ОСОБА_2, як потерпілий від Чорнобильської катастрофи за період з 01 січня 2007 року по 24 травня 2010 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України, може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені ст.186 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Лошак О.О.