Справа № 803/1522/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12462/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.,

за участі секретаря Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року (суддя - Волдінер Ф.А., м.Луцьк) у справі за адміністративним позовом Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський про стягнення податкового боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Володимир-Волинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області 8 листопада 2017 року звернулася до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський про стягнення податкового боргу в сумі 560 365 грн. 98 коп. В обґрунтування позовних вимог вказує, що внаслідок несплати відповідачем самостійно задекларованих сум податкового зобов'язання з земельного податку, з урахуванням нарахованої пені на суму такого грошового зобов'язання, у відповідача виник податковий борг в сумі 560 365 грн. 98 коп., що підлягає стягненню в судовому порядку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року у справі № 803/1522/17 заявлений позов - задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що стягнення з нього земельного податку і пені є неправомірним, оскільки у його загальному фонді не передбачено бюджетних асигнувань на оплату земельного податку. Окрім цього вказує, що КЕВ є органом військового управління в системі Збройних Сил України, а судом безпідставно не взято до уваги положення ч.8 ст.4 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», за змістом якого на час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється. Більше того, наголошує, що ОДПІ порушено вимоги ст.95 ПК України, оскільки податкової вимоги на оспорювану суму до КВЕ не надходило, тому у відповідача не виникло право на стягнення коштів з рахунків платника на погашення оспорюваного боргу.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, станом на 01.10.2017 за відповідачем рахується податковий борг по земельному податку з юридичних осіб в розмірі 560365 грн. 98 коп., про що зазначено у довідці про наявність новоствореної заборгованості по платежах до бюджету та підтверджується розрахунком сум податкового боргу, зворотнім боком облікової картки платника по вказаному податку. Податкове зобов'язання відповідача із сплати земельного податку виникло шляхом подання податкових декларацій (розрахунків) від 10.02.2017 №, від 06.06.2017 №, від 09.02.2017 №, від 08.02.2017 №901348866 відтак вважається узгодженим та підлягало сплаті. Крім того, податковий борг збільшився в результаті нарахування грошового зобов'язання за податковими повідомленнями-рішеннями від 14.09.2017 №005592120 в розмірі 9 174,83 грн.; від 14.09.2017 №5 в розмірі 170,00 грн.; від 23.06.2017 № в розмірі 17 945,83 грн. та № в розмірі 7 586,76 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення сума заборгованості є узгодженою та є несплаченим у встановлені строки податковим боргом відповідача перед бюджетом, що підлягає стягненню.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 67 Конституції України визначено обов'язок щодо сплати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Так, пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що платники податків зобов'язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно з вимогами ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. КЕВ м.Володимир-Волинський є землекористувачем земельних ділянок, а тому в розуміння ПК України є платником земельного податку.

Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

За приписами п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п.287.3 ст.287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПК України).

Відповідач, як структурний підрозділ Міністерства оборони України був звільнений від сплати земельного податку до прийняття Закону України №71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», згідно якого було внесено зміни до ПК України та після чого в останнього виник обов'язок щодо нарахування та сплати земельного податку за земельні ділянки, розташовані на землях оборони, на загальних підставах.

За нормами п. 284.1 ст. 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам. Нові зміни щодо зазначеної інформації надаються до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з п.284.2 ст. 284 ПК України якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.

Згідно з пунктом 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу.

Відповідно до підпункту 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до статті 59 ПК України відповідачу були надіслані податкові вимоги форми «Ю» від 17.03.2015 №518-23 та №522-23, однак залишилась без належного реагування. При цьому, згідно відомостей зворотного боку облікової картки платника по земельному податку з юридичних осіб податковий борг не переривався. Доказів оскарження вказаних вимог сторонами не надано.

Відповідно до підпункту 20.1.18. пункту 20.1 статті 20 цього ж Кодексу, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України передбачено, що орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з пунктом 95.4 статті 95 ПК України, орган державної податкової служби на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що самостійне визначення платником податку у податкових деклараціях податкових зобов'язань зумовлює відсутність необхідності перевірки правильності визначення цих сум після того, як відповідні зобов'язання стали узгодженими. Окрім того, грошові зобов'язання вважаються узгодженими і в тому випадку, якщо рішення контролюючого органу, за яким стягується податковий борг не було скасовано і є чинним. Отже, у справах про стягнення боргу предметом доказування мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов'язує можливість стягнення боргу у судовому порядку, встановлення факту його сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо. Відтак, з урахуванням того, що сума грошового зобов'язання в розмірі 560 365 грн. 98 коп. набула статусу податкового боргу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для її стягнення з відповідача.

Будь-яких доказів у підтвердження погашення вказаного податкового боргу із земельного податку відповідачем на розгляд суду не надано. Доводи апелянта, що відповідач фінансується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України та відсутність у нього матеріальних ресурсів для сплати спірних зобов'язань, не спростовують зазначених висновків суду.

Крім того, КЕВ зареєстрований як юридична особа та відповідно до ст.15,16 ПК України є платником податків, зборів та обов'язкових платежів. Не звільнений від сплати земельного податку, не має пільг щодо його внесення, самостійно обчислював суми податкового зобов'язання в поданих деклараціях із земельного податку, є відокремленою платоспроможною юридичною особою, що не ліквідована (не визнана банкрутом), а тому повинен виконувати взяті на себе податкові зобов'язання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що факт наявності у відповідача спірного податкового боргу із земельного податку в сумі 560 365 грн. 98 коп. є доведеним, тому позовні вимоги щодо стягнення суми податкового боргу є правомірними та підлягають задоволенню.

Підсумовуючи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім цього, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду 22 грудня 2017 року апелянту було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до прийняття судового рішення. Відтак, з апелянта слід стягнути 9246 грн судового збору (8405 грн. 49 коп.*110%). Розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги) становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Відтак, враховуючи, що на день ухвалення судового рішення апелянтами не сплачено судовий збір за подання апеляційних скарг, такий підлягає стягненню з них за рішенням суду.

Керуючись статтею 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу м.Володимир-Волинський 9246 (дев'ять тисяч двісті сорок шість) гривень судового збору за подання апеляційної скарги на призначений для цього рахунок з наступними реквізитами: «Отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова; код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573; банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області; МФО - 825014; рахунок отримувача - 1004; код класифікації доходів бюджету - 22030101; призначення платежу - 101; судовий збір, код суду 34668371».

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський