Справа № 822/2140/17
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2140/17

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

28 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року (м. Хмельницький, 18 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати недійсними та повністю скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області форми "Р" №/118 від 12 травня 2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір, 11011000 на суму 6469,28 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 1617,32 грн., податкове повідомленні рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області форми "Р" №/115 від 12 травня 2017, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування, 11010500 на суму 77631,35 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 19407,84 гривень.

Відповідно до постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням порзивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти рішення, яким задовольнити позов.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2016, за результатом якої складено Акт №0377/22-01-13-03/НОМЕР_1 від 18.04.2017 (далі - Акт перевірки).

Перевіркою дотримання встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, що здійснюють діяльність на загальній системі оподаткування, встановлено порушення пп. «а» п. 176.1 ст. 176, п.177.10 ст. 177 ПК України та п.6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме: у графі 6 відображено суми витрат, які не пов'язані з господарською діяльністю.

На підставі Акту перевірки, відповідач прийняв такі податкові повідомлення-рішення від 12.05.2017: 1) №/118, яким за порушення п.16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на суму 6469,28 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 1617,32 грн.; 2) №/115, яким за порушення п.44.1 ст. 44, п.177.2, п. 177.4 ст. 177 К України збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що спл. фіз. особами за результатами річного декларування, на суму 77631,35 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 19407,84 грн.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень стали такі обставини: 1) до складу вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік платником включено вартість повернутих постачальникам товарів в розмірі 32105,55 грн., а саме: ПП "Санта-Україна", згідно видаткової накладної від 15.02.2016 №14300 на суму 1617,60 грн.; ТОВ "Ласунка", згідно видаткової накладної від 17.03.2016 №920 на суму 29652,50 грн.; ТДВ "М'ясокомбінат "Ятрань", згідно видаткової накладної від 28.03.2016 №20929 на суму 835,45 грн; 2) до складу вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, платником включено загальну суму витрат без врахування списаних товарів, які не підлягають подальшій реалізації покупцям, а також не можуть бути використані в межах господарської діяльності в розмірі 399179,75 грн.

Внаслідок виявлення вказаних порушень, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних зі здійсненням діяльності, відображених у додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік, встановлено завищення на суму 431285,30 грн. за 2016 рік в результаті віднесення до складу вартості витрат суми коштів, яка документально не підтверджена використанням в межах господарської діяльності.

Отже, перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи, встановлено його заниження на суму 431285,30 грн. в 2016 році.

Внаслідок цього підприємцем занижено суму податкових зобов'язань: з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування, на суму 77631,35 грн. в 2016 році; з військового збору в розмірі 6469,28 грн. за 2016 рік.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженої постанови виходив з того, що позивач не довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, довів законність своїх рішень, що підтверджено доказами, які перевірено судом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 ПК України, зокрема, це фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПК України, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В силу п.п.177.4.1 п.177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

За змістом п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто, між списанням та поверненням товарів відсутній зв'язок з господарською діяльністю, оскільки такі товари вже не будуть реалізовані платником податків. Крім цього, господарська діяльність нерозривно пов'язана з отриманням доходу, а зіпсовані/повернуті товари доходу не принесуть.

Пи цьому, безпідставними є й доводи позивача про те, що повернення постачальниками коштів за повернуті товари не було, так як сплачені за ці товари суми були зараховані в оплату за інший поставлений товар - оскільки визначальним у спірному випадку є формування витрат на підставі проведення операцій з відповідними товарами. Віднесені ж до витрат кошти, пов'язані з придбанням товарів, в зв'язку з їх поверненням не можуть вважатись витратами, пов'язаними з господарською діяльністю. Тому вказана позивачем обставина жодним чином не підтверджує використання повернутого товару у господарській діяльності. Крім того, позивачем не надано доказів стосовно того, що вартість товару, в оплату якого були зараховані кошти за повернутий товар, не була включена ним до витрат; при цьому можлива ситуація, коли такі "наступні" отримані товари також будуть повернуті/зіпсовані, що унеможливлює віднесення відповідних сум на їх придбання до витрат, однак такі витрати уже враховані при придбанні ще "перших" товарів. Отже, в будь-якому випадку згідно з п.176.1 ст.176 ПК України платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Тому, контролюючим органом обґрунтовано встановлено порушення, допущені позивачем.

Стосовно доводів позивача про те, що будь-якими нормативно-правовими актами не визначений порядок коригування доходів та витрат минулих періодів та порядок перерахунку доходів та витрат та зменшення податкових зобов'язань, сплачених за минулі періоди, слід зазначити наступне.

Книгою обліку доходів і витрат, ведення якої визначено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481, передбачено, що у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Відтак, витрати формуються лише у разі отримання доходу, якого дані витрати стосуються (зокрема, у разі реалізації товару). Графу 6 заповнюють за фактом отримання доходу, тобто після отримання оплати від покупців. У разі повернення коштів за товари покупцям заповнюється графа 3 Книги, а також в цьому випадку, відповідно, потрібно знімати з витрат раніше відображені витрати, в зв'язку з відсутністю підстав для їх подальшого відображення (у графі 6 їх вказують із знаком мінус).

Разом з цим, п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У відповідності до п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених п. 50.2 цієї статті: а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до ст. 39 цього Кодексу у строк не пізніше 01 травня року, наступного за звітним; б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Отже, доводи позивача про те, що нормативно-правовими актами не визначений порядок коригування доходів та витрат минулих періодів, порядок перерахунку доходів та витрат, зменшення податкових зобов'язань, сплачених за минулі періоди, є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 01 березня 2018 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5