Справа № 347/2381/17
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2018-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2018 рокуЛьвів№ 876/231/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Пліша М.А., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Косівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Косівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області на постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року (суддя першої інстанції Беркещук Б.Б., м. Коломия),

В С Т А Н О В И В :

06 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Косівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області (далі Косівське ОУПФУ Івано-Франківської області) про визнання протиправною відмову щодо нарахування довічного грошового утримання судді у відставці, зобовязання призначити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 06.11.2017 зарахувавши до стажу роботи судді, що дає право на відставку половину строку навчання за денною формою в Національній юридичній Академії ім. Я.Мудрого м. Харків (половина) з 01.09.1989 по 22.06.1994, а також календарний період проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1986 по 01.12.1988, стягнення 50000 грн моральної шкоди.

Постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області ОСОБА_1 щодо нарахування довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано Косівське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 06.11.2017 року зарахувавши до стажу роботи судді, що дає право на відставку, половину строку навчання за денною формою в Національній юридичній Академії ім. Я.Мудрого м. Харків (половина) з 01.09.1989 по 22.06.1994, а також календарний період проходження стокової військової служби в Збройних Силах СРСР з 26.11.1986 по 01.12.1988. Стягнуто з Косівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області в користь ОСОБА_1 50 000 гривень моральної шкоди та судові витрати понесені на оплату судового збору в розмірі 640 грн.

Із таким судовим рішенням не погодилися Косівське ОУПФУ Івано-Франківської області подавши апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що зарахувати періоди проходження військової служби та половину строку навчання за денною формою на юридичних факультетах у вищих навчальних закладах для визначення відсотку заробітку при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання немає підстав, оскільки відповідно до ст. 46 Закону №889-VIII та Порядку не застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII. Крім того, зазначає про безпідставність стягнення моральної шкоди.

Представник апелянта ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її з підстав, що у ній наведені.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 12.06.1998 по 27.10.2017 працював суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.10.2017 за № 3303/0/15-17 ОСОБА_1 звільнено з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку.

Наказом № 02-03/286 від 23.10.2017 позивача відраховано зі штату Косівського районного суду Івано-Франківської області у звязку з виходом у відставку з 27 жовтня 2017 року.

06.11.2017 ОСОБА_1 подав заяву до Косівського ОУПФУ Івано-Франківської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом відповідача за № 3979/03 від 21.11.2017 року позивачу відмовлено в переході з пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з підстав неможливості зарахування періоди проходження військової служби та половину строку навчання за денною формою на юридичних факультетах у вищих навчальних закладах для визначення відсотку заробітку при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду для захисту своїх порушених прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо відмови в зарахуванні періодів проходження військової служби та половину строку навчання за денною формою на юридичних факультетах у вищих навчальних закладах для визначення відсотку заробітку при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України, зокрема, на час виникнення спірних відносин Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07.07.2010 (в редакції чинній на час винивнення спірних правовідносин) (далі Закон №2453-VІ).

Згідно зі статтею 52 цього Закону суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до частин другої та третьої статті 142 Закону № 2453-VІ суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Аналіз статті 142 Закону № 2453-VІ свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Про це зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

У цій справі встановлено, що Вища рада правосуддя розглянувши заяву та додані до неї матеріали про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у відставку прийняла рішення № 3303/0/15-17 від 17.10.2017 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Косівського районного суду Івано-Франківської області у звязку з поданням заяви про відставку.

Зазначеним рішенням встановлено, що додані до заяви документи свідчать, що суддя Турянський І.Є. має достатній для звільнення у відставку стаж роботи, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Отже, Вищою радою правосуддя, яка відповідно до Закону України «Про Вищу раду правосуддя» № 1798-VIII від 21.12.2016 наділена повноваженнями щодо перевірки підстав звільнення судді, зокрема у відставку, та з'ясування його дійсного волевиявлення, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус, було перевірено підстави для звільнення у відставку судді Турянського Ігора Євгенійовича.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 487/1358/15-а.

За таких обставин, управління ПФУ, прийнявши спірне рішення, протиправно не виконує рішення Вищої ради правосуддя № 3303/0/15-17 від 17.10.2017.

Проте, розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 50000 грн з огляду на наступне.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування шкоди обов'язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 804/2252/14 та від 20 лютого 2018 року у справі № 818/1394/17.

Суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів, які підтверджують завдання йому такої шкоди та не було доведено причинно-наслідкового зв'язку з предметом позову.

Колегія суддів вважає, що відновлення права позивача на належний розмір виплат є справедливою сатисфакцією у даному спорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині позовних вимог, апеляційну скаргу слід задовольнити частково та скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з Косівського ОУПФУ Івано-Франківської області моральної шкоди та в цій частині позовних вимог відмовити.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Косівського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково, постанову Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2017 року у справі № 347/2381/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Косівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 50000 (пятдесят тисяч) гривень моральної шкоди та в цій частині позовних вимог відмовити.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.О. Большакова

Судді М.А. Пліш

ОСОБА_4

Повний текст виготовлено 02 березня 2018 року.