Справа № 826/10170/17
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2018 року м. Київ №826/10170/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А,

КостюкЛ.О.,

за участю

секретаря судового засідання Капші А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року (прийняту у порядку письмового провадження, суддя Кузьменко В.А.) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування наказу і податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Сателлит" (далі по тексту - позивач, ТОВ Сателлит") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач, Офіс), в якому, з урахуванням подальшої зміни позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 27 квітня 2017 року №907 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Сателлит";

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07 липня 2017 року №№, .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" задоволено повністю.

- визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 27 квітня 2017 року №907 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Сателлит" ()";

- визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07 липня 2017 року №№, ;

- присуджено з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 211 765,24 (двісті одинадцять тисяч сімсот шістдесят п'ять гривень двадцять чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби;

- присуджено на користь Державного бюджету України (отримувач УДСКУ у Печерському районі, код 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, рахунок 4007) судовий збір за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 1 891 486,85 грн. (один мільйон вісімсот дев'яносто одна тисяча чотириста вісімдесят шість гривень вісімдесят п'ять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, допитавши в якості свідка ОСОБА_2, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення частково, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року - скасуванню в частині, з таких підстав.

На підставі наказу Офісу відповідача від 27 квітня 2017 року №907 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Сателлит" ()" проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Сателлит" з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах з ФГ "Агро-Промінь" та ТОВ "Д.Ж.И.В.А." за період з 01 грудня 2015 року по 30 червня 2016 року, про що складено відповідний акт від 15 червня 2017 року №1280/28-10-14-06/13501985 (далі по тексту - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено порушення позивачем норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за І-півріччя 2016 року в сумі 117 358 199,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення в сумі 22 751 940,00 грн., у тому числі за березень-червень 2016 року.

Встановлені в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним формуванням даних податкового обліку за господарськими операціями із фермерським господарством "Агро-Промінь" (далі по тексту - ФГ "Агро-Промінь") та ТОВ "Д.Ж.И.В.А." і безпідставним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, у зв'язку із не підтвердженням реальності господарських операцій.

На підставі висновків акта перевірки Офісом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 07 липня 2017 року №, відповідно до якого за порушення підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 Податкового кодексу України ТОВ "Сателлит" зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 1-півріччя 2016 року у розмірі 117 358 199 грн.;

- від 07 липня 2017 року №, відповідно до якого за порушення пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України ТОВ "Сателлит" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за березень-червень 2016 року на загальну суму 22 751 940,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із наказом про проведення перевірки та прийнятими за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Сателлит" проведено за відсутності визначених законом підстав. Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач належними доказами підтвердив фактичне здійснення господарських операцій із ФГ "Агро-Промінь" та ТОВ "Д.Ж.И.В.А."

Колегія суддів апеляційного суду погоджується не із усіма висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Суд встановив, що наказом Офісу відповідача від 27 квітня 2017 року №907 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Сателлит" ()" призначено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Сателлит" з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах з ФГ "Агро-Промінь" та ТОВ "Д.Ж.И.В.А." за період з 01 грудня 2015 року по 30 червня 2016 року.

Як свідчить зміст оскаржуваного наказу, в якості підстави для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача зазначено підпункти 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ Сателлит" обґрунтувало свої вимоги тим, що наказ від 27 квітня 2017 року №907 винесений за відсутності підстави, передбаченої пп. 78.1.1 та пп.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України щодо обов'язкового направлення запиту про надання інформації.

Даючи правову оцінку обставинам справи в частині позову щодо визнання протиправним та скасування наказу від 27 квітня 2017 року №907, колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України (тут та надалі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Положеннями абз.5, 6 п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Згідно з п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Відповідно до ст. 81 Податкового кодексу України непред'явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) документів, зазначених у п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Таким чином, Податковим кодексом України передбачена можливість та встановлений порядок захисту платника податків від незаконного проведення перевірки, а саме - шляхом недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної.

Згідно з вступної частини акту перевірки від 15 червня 2017 року №1280/28-10-14-06/13501985 направлення від 03.05.2017 №298, від 03.05.2017 №299 пред'явлено, а копію наказу Офісу великих платників податків ДФС від 27.04.2017 №907 вручено 03.05.2017 під розписку представнику ТОВ «Сателлит» за довіреністю №0011/2016 від 16.01.2017 ОСОБА_3.

Зі змісту акту перевірки також вбачається, що ТОВ «Сателлит» надано до перевірки первинні документи по правовідносинах із з ФГ "Агро-Промінь" та ТОВ "Д.Ж.И.В.А." .

Таким чином, ТОВ «Сателлит» не скористалося правом, передбаченим п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, на недопущення до проведення перевірки.

За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 грудня 2010 року у справі № 21-25а10, встановивши процедурні порушення під час призначення та проведення перевірки платник податків має лише можливість не допустити посадових осіб органів державної податкової служби до проведення перевірки.

Під час розгляду апеляційної скарги колегія суддів також враховує, що на час вирішення справи судом першої інстанції, документальна позапланова виїзна перевірка, призначена наказом від 27 квітня 2017 року №907 була проведена, а за її результатами складений акт від 15 червня 2017 року №1280/28-10-14-06/13501985 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 07 липня 2017 року № та №.

Отже, на час вирішення справи судом першої інстанції оскаржуваний наказ був реалізований, а правові наслідки, обумовлені таким наказом - настали.

За таких обставин, задоволення позову ТОВ «Сателлит» у частині визнання протиправним та скасування наказу про призначення перевірки ,у разі встановлення підстав для цього, не призведе до відновлення права, на захист якого був поданий даний адміністративний позов. Підстави, з яких був виданий наказ від 27 квітня 2017 року №907 та зміст порушень, на які посилається позивач, за наведених обставин, не підлягають дослідженню та перевірці судом під час розгляду даної справи.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про визнання протиправним та скасування наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 27 квітня 2017 року №907 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ Сателлит" ()".

В частині позову щодо вимог про скасування податкових повідомлень-рішень Офісу від 07 липня 2017 року №№, , апеляційний суд виходить із такого.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято податковим органом у зв'язку із встановленням під час перевірки порушень податкового законодавства, а саме неправомірним формуванням даних податкового обліку за господарськими операціями із ФГ "Агро-Промінь" та ТОВ "Д.Ж.И.В.А." і безпідставним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, у зв'язку із не підтвердженням реальності господарських операцій.

Щодо здійснення ТОВ «Сателлит» фінансово-господарських операції із ФГ «Агро-Промінь».

Судом встановлено, що між ТОВ Сателлит" (покупець) та ФГ "Агро-Промінь" (постачальник) протягом березня-червня 2016 року укладено 15 договорів поставки від 01 березня 2016 року №Р41063, від 18 березня 2016 року №Р41094, від 01 квітня 2016 року №Р41125, від 04 квітня 2016 року №Р41137, від 04 квітня 2016 року №Р41138, від 04 квітня 2016 року №Р41139, від 07 квітня 2016 року №Р41170, від 19 квітня 2016 року №Р41209, від 12 травня 2016 року №Р41250, від 12 травня 2016 року №Р41252, від 12 травня 2016 року №Р41251, від 25 травня 2016 року №Р41284, від 25 травня 2016 року №Р283, від 25 травня 2016 року №Р41285, від 02 червня 2016 року №Р41298, копії яких містяться у матеріалах справи.

За умовами вказаних договорів постачальник зобов'язався поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшника українського походження врожаю 2015 року на умовах EXW-франко-елеватор постачальника згідно Інкотермс 2010; право власності на товар переходить від постачальника до покупця після оформлення на ім'я покупця та передачі оригіналу відповідної складської квитанції на товар.

На виконання умов згаданих договорів протягом березня-червня 2016 року ФГ "Агро-Промінь" поставило ТОВ "Сателлит" товар - соняшник українського походження врожаю 2015 року на загальну суму 136 511 640,00 грн. що підтверджують відповідні видаткові накладні та акти прийому-передачі, перелік яких наведено на сторінках 10-15 акта перевірки.

ФГ "Агро-Промінь" виписало на адресу позивача податкові, датовані березнем-червнем 2016 року, накладні на загальну суму 136 511 640,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 22 751 940,00 грн.

Щодо здійснення ТОВ «Сателлит» фінансово-господарських операції із ТОВ "Д.Ж.И.В.А.".

Між ТОВ Сателлит" (покупець) та ТОВ "Д.Ж.И.В.А." (постачальник) протягом грудня 2015 року укладено 7 договорів поставки від 08 грудня 2015 року №Р40861, від 15 грудня 2015 року №Р40894, від 16 грудня 2015 року №Р40907, від 18 грудня 2015 року №Р40918, від 21 грудня 2015 року №Р40926, від 24 грудня 2015 року №Р40939, від 25 грудня 2015 року №Р40948.

За умовами вказаних договорів постачальник зобов'язався поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити насіння соняшника українського походження врожаю 2015 року на умовах DAP Інкотермс (доставлено до місця призначення); право власності на товар переходить від постачальника до покупця з дати отримання товару покупцем; датою отримання товару покупцем є його відмітка про отримання товару в товаротранспортній накладній.

На виконання умов згаданих договорів протягом грудня 2015 року ТОВ "Д.Ж.И.В.А." поставило ТОВ "Сателлит" товар - соняшник українського походження врожаю 2015 року на загальну суму 3 598 500,40 грн. що підтверджують відповідні видаткові накладні, перелік яких наведено на сторінках 27-28 акта перевірки.

На підтвердження транспортування спірного товару до матеріалів справи залучені копії товарно-транспортних накладних, вагових квитків, дозволів на зважування, дозволів на вивантаження.

Надання вказаних вище документів для перевірки визнається сторонами та зафіксовано в акті перевірки.

В якості підтвердження оплати за поставлений товар позивач перераховував на рахунок постачальників грошові кошти, що підтверджується наявними у справі копіями платіжних доручень та банківських виписок.

Апеляційний суд зазначає, що за правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, яка діє з 01 січня 2015 року) об'єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

зменшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:

збільшення від'ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);

зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Пункт 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування є грошове вираження об'єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Таким чином, фінансовий результат до оподаткування та, відповідно, база оподаткування податком на прибуток, визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлює, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з положеннями частин четвертої-шостої Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем товарів з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, судом першої інстанції правильно зазначено про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ТОВ "Сателлит" здійснює діяльність зокрема у сфері виробництва олії та тваринних жирів, оптової торгівлі зерном і насінням та входить числа експортерів такої продукції, про що також вказано на стор. 3 акта перевірки; виробничі потужності товариства (завод) знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Таганрозька, буд. 76.

Обґрунтовуючи порушення ТОВ «Сателлит» податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських операції із ФГ «Агро-Промінь», податковий орган зазначає про відсутність землі для вирощування насіння соняшника, відсутність трудових ресурсів та майна у ФГ «Агро-Промінь», достатніх для вирощування насіння соняшника.

Перевіряючи такі доводи податкового органу, апеляційним судом встановлено наступне.

На підтвердження правосуб'єктності ФГ «Агро Промінь» позивачем до матеріалів справи додано копії таких документів: нотаріально засвідчену заяву директора ФГ «Агро-Промінь» про наміри; довідку управління статистики у Вишгородського районі від 10.08.2015 №90 (за класифікацією КВЕД-2010 серед видів діяльності підприємства - оптова торгівля зерном, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів); витяг з Єдиного державного реєстру підприємства та організацій ( за класифікацією КВЕД- 2010,серед видів діяльності ФГ «Агро-Промінь», зокрема, зазначено оптову торгівлю зерном ( як основний вид діяльності); лист щодо кількості працюючих на підприємстві осіб; довідку Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 05.04.2016 №586463 про відсутність заборгованості з податків, зборів та платежів; податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року з квитанцією №2 про доставляння до районного рівня 17.06.2016 року; фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва; баланс на 31.03.2013; звіт про фінансові результати за І квартал 2016 з квитанцією №2 про прийняття для подальшої обробки (Т.5 а.с.49-81).

На підтвердження фактичного здійснення фінансово-господарських операцій з поставки ФГ «Агро-Промінь» насіння соняшника ТОВ «Сателлит» надано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії документів по спірним господарським операціям за період, що перевірявся.

Зокрема, позивачем надано договори поставки (умови поставки EXW ); видаткові накладні; податкові накладні; складські квитанції; акти прийому-передачі (Т.3 а.с.38-203).

Так, від ФГ «Агро- Промінь» до ТОВ «Сателлит» було поставлено товару на загальну суму 136 511 630,00 грн.

Оплата за товар, який було поставлено ФГ «Агро - Промінь» ТОВ «Сателлит» підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи (Т.2 а.с.94-110).

Враховуючи те, що основним видом діяльності ФГ «Агро-Промінь» задекларовано оптову торгівлю зерном, то, колегія суддів вважає, що для здійснення господарської діяльності з постачання насіння соняшника у фермерського господарства могло не виникати необхідності в залученні трудових ресурсів, наявності та використанні основних фондів саме для вирощування сільськогосподарської продукції.

До того, як зазначалося вище, перевезення сільськогосподарської продукції не здійснювалося, адже товар згідно умов укладених договорів поставлявся на умовах EXW (франко-елеватор). Тобто право власності на товар переходить від Постачальника до Покупця після оформлення на ім'я Покупці та передачу оригіналу відповідної складської квитанції на товар.

Особливості порядку прийому та обігу зерна регулюються Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Так, відповідно до статті 24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерно підлягає зберіганню у зернових складах.

Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах.

При прийманні зерна на зберігання зерновий склад зобов'язаний здійснити аналіз його якості.

Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Кожна із сторін договору складського зберігання зерна при відвантаженні зерна має право вимагати перевірки його якості. Витрати, пов'язані із проведенням аналізу його якості, несе сторона, що зажадала його перевірки.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад є складом загального користування і зобов'язаний приймати на зберігання зерно від будь-якої особи.

Стаття 26 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" визначає, що за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна.

Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Складський документ на зерно виписується після передачі зерна на зберігання не пізніше наступного робочого дня.

Зі змісту договорів поставки між ТОВ «Сателлит» та ФГ «Агро-Промінь» поставки насіння соняшника українського походження врожаю 2015 року здійснювалася на умовах поставки EXW (франко-елеватор Постачальника). Зберігання на елеваторах насіння соняшника ТОВ «Сателлит», яке було поставлено ФГ «Агро-Промінь», підтверджується договорами складського зберігання з елеваторами, які містяться в матеріалах справи (т.4 а.с.154-250).

Суд встановив, поставка зерна відбувалась на елеваторах, серед яких ТОВ "ДП Агросервіс 2000", ТОВ "Новоолексіївський елеватор", ТОВ "Заготзерно-Новогупалівка", ТОВ "Вільнянський елеватор", ТОВ "Варварівський елеватор", ТОВ "Роздорський елеватор" шляхом переоформлення складських квитанцій з постачальників на ТОВ "Сателлит".

Так, протягом березня-червня 2016 року було здійснено переоформлення насіння соняшника на складах за місцем його зберігання з ФГ «Агро - промінь» на ТОВ «Сателлит» в загальній кількості 12 664,89 тон, що підтверджується складськими квитанціями, наданими до перевірки та до суду, в яких зазначається, що товар за відповідними кількісними і якісними характеристиками переоформлено з ФГ «Агро - Промінь» на позивача та трьохсторонніми актами прийому - передачі насіння соняшника на елеваторах за період березень 2016 року - червень 2016 року по ФГ «»Агро - Промінь» підписані та скріплені печатками Сторони 1 - ТОВ «Сателлит», Сторони 2 - ФГ «Агро - Промінь», Сторона 3 - «Елеватор».

Таким чином, реальність фінансово-господарських операцій з поставки насіння соняшника ФГ «Агро-Промінь» на ТОВ «Сателлит» підтверджена первинними документами, в яких зафіксовано факт здійснення господарських операцій.

Крім того, у відповіді ДП «Держреєстри», на яку посилається податковий орган в Акті перевірки та обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, надано інформацію про підтвердження зберігання ФГ «Агро- Промінь» у кількості 12 722,12 тон у період з 01.03.2016 по 30.06.2016, що перевищує кількість реалізованого насіння ТОВ «Сателлит».

Доводи податкового органу про не підтвердження зберігання ФГ «Агро - Промінь» насіння соняшника у загальній кількості 15 758,663 тон, яке реалізовано на адресу не тільки позивача, а всіх покупців, не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність реалізації насіння, зокрема, ТОВ «Сателлит» у кількості 12 664, 89 тон.

У зв'язку з викладеним, судом апеляційної інстанції відхиляються доводи податкового органу, як на підставу правомірності прийняття спірних податкових повідомлень - рішень, на відсутність у ФГ «Агро - Промінь» землі, трудових ресурсів, майна, достатніх для вирощування насіння соняшника та не підтвердження факту його отримання та зберігання.

Також в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують фінансово-господарські взаємовідносини ФГ «Агро Промінь» з постачальниками сільськогосподарської продукції, яка в подальшому була придбана ТОВ «Сателлит». Із вказаних документів вбачається, що контрагенти ФГ «Агро - Промінь», зокрема, СТОВ «Агрофірма «МАЯК», ТОВ «Козацькі лани», СТОВ «АКЦЕНТ - АГРО», ТОВ «Верхньодніпровське сільськогосподарське підприємство «Агрофірма Промінь» є платниками єдиного податку четвертої групи, видом діяльності яких є вирощування зернових та технічних культур та за ними обліковуються земельні ділянки (Т.2а.с.111-250).

Крім того, із наданих позивачем до матеріалів справи копій документів, які підтверджують фінансово-господарські взаємовідносини ФГ «Агро Промінь» з постачальниками сільськогосподарської продукції, апеляційним судом встановлено, що ФГ «Агро- Промінь» у перевіряємий період уклав низку договорів на поставку соняшнику врожаю 2015 року а ціною, нижчою від ціни, за якою було реалізовано товар ТОВ «Сателлит», що свідчить про наявність ділової мети та економічного змісту.

Доводи податкового органу про те, що відповідно до даних Єдиного реєстру податкових накладних в ході перевірки встановлено, що у період березень-червень 2016 року ФГ «Агро-Промінь» всього придбало насіння соняшника в кількості 843,709 тон, а реалізувало насіння соняшника за цей період всім покупцям всього в кількості 15 758,663 не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, по-перше, у зв'язку з тим, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів про здійснення аналізу господарської діяльності ФГ «Агро-Промінь», зокрема, шляхом проведення податкової перевірки за період, який би передував періоду перевірки, а, отже, такі висновки податкового органу є передчасними та відповідно необґрунтованими.

По-друге, позивач не може нести відповідальність за порушення своїм контрагентом правил подання податкової звітності. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що за чинними нормами права будь-яка відповідальність, у т.ч. цивільна, податкова, фінансова носить індивідуальний характер і стосується лише винної особи, через що на ТОВ «Сателлит» не може бути покладено відповідальність за можливе невиконання або неналежне виконання контрагентами обов'язків зі своєчасності, правильності ведення бухгалтерського і податкового обліку та звітності.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що податкової перевірки господарської діяльності між ФГ «Агро-Промінь» та його контрагентами податковим органом не проводилося, жодних порушень податкового законодавства виявлено не було, що підтвердили в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідача.

Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про необґрунтованість доводів відповідача на неможливість встановлення джерела походження товару по ланцюгу постачання від ФГ «Агро-Промінь» та неправомірність формування позивачем фінансового результату до оподаткування за перевіряє мий період.

В свою чергу, фактичне здійснення фінансово-господарської діяльності з поставки насіння соняшника ФГ «Агро - Промінь» на адресу ТОВ «Сателлит», його фактичне використання у межах господарської діяльності підтверджується документами, які були надані до перевірки та до матеріалів справи.

З урахуванням зазначеного, досліджених документів, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено недотримання ТОВ «Сателлит» норм податкового законодавства України при здійснення господарської із ФГ «Агро-Промінь» у перевіряє мий період про які зазначено в Акті перевірки.

Отже, висновок податкового органу про завищення суми податкового кредитку та від'ємного значення в сумі 22 751 940 грн ( в т.ч. за березень 2016 року на суму ПДВ 1 634 816 грн, за квітень 2016 року на суму ПДВ 2 989 447 грн., за травень 2016 року на суму ПДВ 10 826 899 грн та за червень 2016 року на суму ПДВ 7 300 778 грн) та завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 113 759 699 грн є необґрунтованим, а прийняті податкові повідомлення - рішення від 07 липня 2017 року підлягають скасуванню № (повністю) та № в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 113 759 699 грн

Перевіряючи доводи податкового органу про безтоварність господарських операцій мвж ТОВ «Сателлит» та ТОВ «Д.Ж.И.В.А», суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Між ТОВ Сателлит" (покупець) та ТОВ "Д.Ж.И.В.А." (постачальник) протягом грудня 2015 року укладено 7 договорів поставки.

Як вбачається із Акту перевірки та апеляційної скарги, висновки щодо неправомірності формування податкової вигоди ТОВ «Сателлит» по взаємовідносинам із ТОВ ТОВ «Д.Ж.И.В.А» податковим органом зроблено у зв'язку з наявністю вироку Деснянського районного суду м. Києва від 15.11.2016 , яким директора ТОВ «Д.Ж.И.В.А» ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України.

В свою чергу, позивачем в обґрунтування фактичного виконання господарський операцій із ТОВ «Д.Ж.И.В.А», надано до перевірки та до матеріалів справи копії договорів поставки, видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні, які підписані від імені директора ТОВ «Д.Ж.И.В.А» ОСОБА_5 та відповідно до яких від ТОВ «Д.Ж.И.В.А» до ТОВ «Сателлит» було поставлено насіння соняшника у кількості 435,96 тон на загальну вартість 3 598 500, 740 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи та не є спірним у даній справі, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року у справі №754/13252/16-к затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором Київської місцевої прокуратури №3 та підозрюваним ОСОБА_5; визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінально правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205, частиною другою статті 2051 Кримінального кодексу України.

Зокрема, у вказаному вироку встановлено, що ОСОБА_5 вчинив фіктивне підприємництво, тобто придбання суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності і його дії необхідно кваліфікувати за частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України; внесення в документи, що відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдивих відомостей, вчинене за попередньою змовою групою осіб, і його дії необхідно кваліфікувати за частиною другою статті 205-1 Кримінального кодексу України.

Також у вироку зазначено «що при скоєнні фіктивного підприємництва, у невстановлений досудовим слідством день, на початку вересня 2015 року, у денний час доби, перебуваючи на території м. Києва, біля станції метро «Вокзальна», згідно попередньої домовленості, отримав від невстановленої слідством особи, попередньо складені у встановленій законом формі проекти установчих та реєстраційних документів про створення їм суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) ТОВ «Д.Ж.И.В.А.», після чого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також той факт, що надані йому на підпис проекти документів необхідні для перереєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), яка в подальшому буде використовуватися для прикриття незаконної діяльності, реалізуючи свій злочинний намір, засвідчив їх своїм підписом, в тому числі реєстраційну картку форми 4 від 07.09.2015 року, протокол № 04/09/2015 Загальних Зборів Учасників ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» від 04.09.2015 року, наказ № 5 від 07.09.2015 року, договір купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» та статут ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» в новій редакції №4006727, тим самим вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдиві відомості, після чого вказані офіційні документи передав невстановленій досудовим слідством особі, від якого отримав заздалегідь обумовлену грошову винагороду у розмірі 1000грн.».

Виходячи з обставин, встановлених у вироку суду, підприємство-контрагент ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» створювалось та діяло з метою прикриття іншої незаконної діяльності, є фіктивним підприємством, а відтак, спростовуються доводи позивача щодо виконання на користь позивача спірних операцій зазначеним підприємством-контрагентом, за відносинами з якими сформовано спірні суми податкових вигод, та доводи щодо юридичної значимості первинних документів.

Доводи позивача про те, що вказаним вироком Деснянського районного суду м. Києві від 15.11.2016 року не було встановлено факту фіктивності ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» та фіктивності діяльності підприємства, факту, що директор ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» не здійснював діяльність та документи не підписував та не надано оцінку фінансово-господарським взаємовідносинам ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» з контрагентами, в тому числі з ТОВ «Сателлит», жодним чином не свідчить про діяльність вказаного контрагента в межах правового поля та не можуть свідчить про фактичне здійснення спірних операцій, враховуючи, що вироком суду встановлено обставину передачі ОСОБА_5 реєстраційних документів невстановленій досудовим слідством особі, що, на думку суду, свідчить про відсутність реального наміру здійснення господарської діяльності саме ОСОБА_5, від імені якого підписано всі первинні документи.

Допитаний судом апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_2 пояснив суду, що він працює і працював регіональним представником ТОВ «Сателлит», був присутнім під час укладання угод із директором ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» ОСОБА_5, який особисто приїздив на виробництво в осінньо-зимовий період року та пізніше розмовляв з ним по телефону з приводу доставок. Але не зміг пояснити якого року, чи 2014 чи 2015, як і не зміг підтвердити обставину підписання особисто ОСОБА_5 первинних документів. При цьому свідок вказав, що з ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» працював тільки один місяць, і ні до спірних господарських операцій, ні після них, ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» не поставляло ні зерно, ні інший товар позивачу.

Відповідно до ч.6 ст.78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, враховуючи, що вирок Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року у справі №754/13252/16-к, яким встановлено факт фіктивності реєстрації ТОВ «Д.Ж.И.В.А», з яким позивач мав господарські відносини, набрав законної сили, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо безпідставності формування податкових вигод по взаємовідносинах з ТОВ «Д.Ж.И.В.А».

Тобто факт фіктивної реєстрації ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» є доведеним і ця обставина не може в подальшому тягнути за собою будь-яку легальну за правовими наслідками діяльність ( в тому числі і господарську), не дивлячись на формальне знаходження такої юридичної особи у відповідних державних реєстрах, формальне подання звітності і т. д.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 (справа №2а/3264/11/1070, відповідно до яких первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту, та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.01.2018 (справа №2а-7075/12/2670).

В свою чергу, у постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.01.2018 (справа №2а-1870/5800/12) вказано, що обвинувачення особи, що підписує первинні документи від імені підприємства контрагента, у вчиненні злочинів, пов'язаних з фіктивністю підприємства, навіть за умови застосування до такої особи амністії (звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав) виключає належність таких документів встановленим вимогам законодавства та унеможливлює прийняття їх до податкового обліку.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд зазначає, що навіть за наявності у позивача документів на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентом ТОВ «Д.Ж.И.В.А.», не доводять змісту цих операцій та реальності їх здійснення, крім того, враховуючи і ту обставину, що підписи на різних первинних документах, вчинених від імені директора ТОВ «Д.Ж.И.В.А» ОСОБА_5, є різними, що відслідковується при візуальному їх дослідженні та встановлення чого судом не потребує відповідних спеціальних знань

Варто зауважити, що платник податку повинен бути обачливим при виборі контрагента. Перевірка наявності у постачальника державної реєстрації та реєстрації у податковому органі не характеризує підприємство як добросовісного платника, що має ділову репутацію, як конкурентоспроможну особу на ринку відповідних товарів (послуг), що діє через уповноважену особу, яка представляє інтереси підприємства.

Не можна розцінити як прояв належної обачності платника податків ( ТОВ «Сателлит») доводи позивача на те, перед господарськими операціями з ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» було перевірено правосуб'єктність ТОВ «Д.Ж.И.В.А.», його реєстраційні документи, знаходження його, як платника податків у відповідних реєстрах та підписання ОСОБА_5 відповідної заяви від 02.12.2015 у нотаріуса, оскільки такі суперечать даним вироку Деснянського районного суду міста Києва від 15 листопада 2016 року у справі №754/13252/16-к в частині того, що після офіційної реєстрації підприємства ОСОБА_5 передав відповідні офіційні документи невстановленій досудовим слідством особі. Крім того, така заява за підписом ОСОБА_5 (крім її підписання) жодним чином не свідчить про здійснення підприємницької діяльності саме ОСОБА_5 (або належним чином уповноваженої ним особи) та підписання ОСОБА_5 в подальшому відповідних первинних та інших документів по взаємовідносинам із позивачем. Не свідчить така заява і про перевірку позивачем самої можливості ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» здійснити господарські операції з поставки насіння соняшнику, зокрема, наявність у контрагента складських приміщень, технічних засобів, трудових ресурсів, з'ясування інших можливих контрагентів у ТОВ «Д.Ж.И.В.А.», яким раніше здійснювалися такі поставки тощо відповідно до правових звичаїв ділового обороту легальної підприємницької діяльності, і такі обставини жодним чином позивачем не спростовано.

Необхідним, на думку колегії суддів, є звернути увагу на те, що наслідки порушення податкового законодавства застосовуються незалежно від того, чи визнані відповідні цивільні чи господарські зобов'язання недійсними, оскільки відповідальність за порушення норм податкового законодавства є самостійним видом юридичної відповідальності і застосовується незалежно від відповідальності за порушення правил здійснення господарської діяльності.

Суд апеляційної інстанції відхиляє і доводи позивача, як на обґрунтованість заявлених вимог, на те, що на теперішній час ТОВ «Д.Ж.И.В.А.» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як діюче підприємство, оскільки така обставина не є спірною у даній справі, як і не може бути взята до уваги з огляду на те, що перевірці судом підлягають ті обставини, які мали місце в період здійснення спірних господарських операцій між позивачем і ТОВ «Д.Ж.И.В.А.».

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком податкового орану про порушення ТОВ «Сателлит» підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України при взаємовідносинах із ТОВ «Д.Ж.И.В.А.», що призвело до заниження ТОВ «Сателлит» доходу від будь-якої діяльності за 2015 рік у сумі 3 598,500 грн., у зв'язку з чим прийняте Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби повідомлення-рішення від 07 липня 2017 року № в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 598,500 грн. є обґрунтованим та підстав для його скасування в цій частині судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до помилкового вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог при цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, витрати, понесені відповідачем, як судовий збір за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції розподілу між сторонами не підлягають.

Виходячи із загальної суми визначених податкових зобов'язань згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2 101 652,09 грн.(117 358 199*1,5% +22751 941*1,5%), однак, через майновий стан сплачено лише частину судового збору у розмірі 210 165,24 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2017 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що решта суми судового збору на подання адміністративного позову у розмірі 1 891 486,85 грн. (2 101 652,09 грн. - 210 165,24 грн.) має бути присуджена на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Офісу, а тому в цій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року підлягає залишенню без змін.

Однак, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 27 квітня 2017 року №907, а також визнано обґрунтованим податкове повідомлення рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07 липня 2017 року № в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 3 598,500 грн, відповідно пропорційний розмір понесених позивачем витрати по сплаті судового збору, які підлягають присудженню на його користь з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби необхідно змінити на 156 187,74 грн.

Керуючись ст. ст. 243, 315, 316, 317, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року в частині визнання протиправним та скасування наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 27 квітня 2017 року №907 "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Сателлит" ()" скасувати та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволені позову.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07 липня 2017 року № - скасувати та прийняти в цій частині позову нову постанову про часткове його задоволення.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07 липня 2017 року № в частині зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 113759699 (сто тринадцять мільйонів сімсот п'ятдесят дев'ять тисяч шістсот дев'яносто дев'ять) грн.

Постанову суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07 липня 2017 року № залишити без змін.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року в частині присудження з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" понесених ним витрат по сплаті судового збору у розмірі 211 765 (двісті одинадцять тисяч сімсот шістдесят п'ять) гривень 24 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби змінити, виклавши абзац четвертий в наступній редакції :

«Присудити з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сателлит" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 156 187 (сто п'ятдесят шість тисяч сто вісімдесят сім ) гривень 74 копійки за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби».

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року в частині присудження на користь Державного бюджету України (отримувач УДСКУ у Печерському районі, код 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, рахунок 4007) судового збору за подання адміністративного позову майнового характеру у розмірі 1 891 486 ( мільйон вісімсот дев'яносто одна тисяча чотириста вісімдесят шість) гривень 85 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 02 березня 2018 року.

Головуючий суддя В.Ю.Ключкович

Судді О.А. Губська

Л.О. Костюк

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Губська О.А.

Костюк Л.О.