Справа № 323/3267/17
Суддя: Гуцал О. П.
Дата ухвалення: 2018-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/3267/17
Провадження № 2-а/323/13/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2018 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі головуючої судді Гуцал О.П., при секретарі Лукіній А.О., за участі представника позивача адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання рішення незаконним, стягнення недоплаченого розміру щорічної допомоги на оздоровлення особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати незаконним рішення відповідача, викладене у формі листа від 09.11.2017 року № 6090/04/01 щодо відмови нарахувати та виплатити в повному обсязі позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, що передбачено ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; та стягнути з відповідача на користь позивача шляхом безспірного списання з рахунку Державної казначейської служби України щорічну допомогу на оздоровлення за 2016-2017 рік у загальному розмірі 23780 грн. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Через участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС він став інвалідом 1 групи довічно. Перебуває на обліку у відповідача та має передбачені законодавством пільги. На звернення про виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, що передбачено ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за 2016-2017 роки відповідач відмовив. Позивач, зокрема, зазначив, що відмова відповідача у проведенні виплати є протиправною, оскільки за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру компенсації застосуванню підлягає стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції Закону № 230/96-ВР від 06.06.1996 року), а не постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року, яка істотно звужує обсяг встановлених Законом прав.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2016 рік", норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2016 рік.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Визначальною ознакою перелічених положень законів України є те, що розмір допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів на кожний окремий рік.

Водночас, Кабінет Міністрів України в 2016-2017 роках не приймав постанов щодо розміру допомоги особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. В такому випадку відповідач помилково посилається на постанову Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005р., якою не могли бути враховані можливості державного бюджету в 2016-2017 роках. Доводи відповідача про відсутність бюджетних коштів є помилковими, оскільки Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. Позивач вважає відмову відповідача незаконною, у звязку із чим і звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 18.12.2017 року.

18.12.2017 року слухання справи не відбулося у звязку із задоволенням клопотання позивача про відкладення судового засідання.

З 15.12.2017 року набрав чинності КАС України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII. Пунктом 10 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України у новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У звязку із зазначеним, ухвалою суду від 15.01.2018 року розгляд справи продовжений за правилами спрощеного позовного провадження та надано сторонам строки для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

18.01.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов з доказами направлення його копії позивачу.

Згідно до наданого відзиву, відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що ним було правильно застосовано положення чинного законодавства.

Відповідь на відзив та заперечення до суду не надходили.

12.02.2018 року ухвалою суду витребувано у відповідача відомості щодо суми нарахованої та виплаченої щорічної допомоги на оздоровлення як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2016 та 2017 роки позивачу, а також відомості щодо дати виплати цієї допомоги.

Ухвалою суду від 27.02.2018 року позовні вимоги в частині визнання рішення незаконним, стягнення недоплаченого розміру щорічної допомоги на оздоровлення особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2016 рік залишено без розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає на підставі наданого відзиву, просить у позові відмовити.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 1, ч.2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено наступне. Позивач перебуває на обліку у відповідача, має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії. Також позивачу встановлено першу групу «Б» інвалідності безстроково.

19.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату розміру щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом № 6090/04/0/ від 09.11.2017 року відповідач відмовив позивачу у здійсненні виплати щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі, вказаному позивачем. Відмова мотивована тим, що нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення було здійснено відповідно до діючого законодавства, а саме у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи".

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2017 року позивач, як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, отримав допомогу на оздоровлення за 2017 рік на підставі рішення відповідача в розмірі 120 грн., яку було нараховано відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №562 від 12.07.2005 р.

На думку позивача, відповідач мав здійснити йому нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст.48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

На час виникнення спірних правовідносин в 2017 році стаття 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяла в наступній редакції: "Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до п.10 Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 р. № 760 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких повязана з Чорнобильською катастрофою, в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В свою чергу, п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року №562, встановлено громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, такий розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам І і ІІ груп - 120 гривень.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин статтею 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не було передбачено виплату позивачу щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Виплату позивачу допомоги на оздоровлення було здійснено відповідачем на підставі чинного на час здійснення нарахування та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік законодавства, тобто в сумі 120 грн.

При цьому, суд керується положеннями статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяла на час виникнення спірних правовідносин, оскільки зміни до цього Закону прийняті законодавчим органом (парламентом) і є обов'язковими до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 25 грудня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходив із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року "Великода проти України" зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що під час нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області в частині визнання рішення незаконним, стягнення недоплаченого розміру щорічної допомоги на оздоровлення особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи за 2017 рік - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.02.2018 року.

Суддя: О.П. Гуцал