Справа № 219/8433/17
Суддя: Конопленко О. С.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/8433/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря судового засідання Троян Л.К.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали адміністративної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

02 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України № 476 від 06 червня 2017 року про відмову у переведенні позивача з пенсії за віком на пенсію у звязку із втратою годувальника, а також зобовязання Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України перевести позивача на пенсію у звязку із втратою годувальника у розмірі 50 відсотків від довічного грошового утримання судді у відставці чоловіка позивача ОСОБА_2, який помер 09 січня 2017 року, розрахованого відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1193 від 04 квітня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є пенсіонеркою за віком та удовою судді у відставці Артемівського міського суду Донецької області ОСОБА_2, який з 1999 року і по день смерті (09 січня 2017 року) отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків від суми суддівської винагороди (заробітної плати) працюючого судді на відповідній посаді судді, яке призначене відповідно до статті 43 Закону України «Про статус суддів», та знаходився на обліку у Бахмутському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (далі за текстом Бахмутському ОУ ПФУ Донецької області). Враховуючи розмір пенсії за віком позивача, який на день звернення до суду з позовною заявою дорівнював 1596,51 гривень, а раніше був ще меншим, після виходу на пенсію у 2011 році позивач знаходилась на повному утриманні її померлого чоловіка, який отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 17500 гривень. Після смерті чоловіка позивач звернулась до Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області із заявою від 29 травня 2017 року про переведення її з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника, однак відповідач своїм рішенням № 476 від 06 червня 2017 року у вказаному переведенні відмовив, оскільки пенсії у звязку з втратою годувальника Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачено, а розмір пенсії за віком чоловіка позивача, розрахований відповідачем за матеріалами його пенсійної справи, склав усього 1312 гривень. Втім, позивач вважає вказане рішення неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, а також вважає, що відповідача слід зобовязати перевести її з пенсії за віком на пенсію у звязку х втратою годувальника у розмірі 50 відсотків щомісячного грошового утримання судді у відставці станом на день смерті ї чоловіка, у звязку з чим звернулась до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою суду від 04 серпня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

15 серпня 2017 року на адресу суду від Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області надійшли заперечення на адміністративний позов за вих. № 11964/09 від 14 серпня 2017 року, з яких вбачається, що відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Для перерахунку пенсії громадянкою ОСОБА_1 були надані наступні документи: заява, трудова книжка годувальника ОСОБА_2 від 27 вересня 1973 року, копії паспорту, ідентифікаційного коду, військового квитка, довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці № 04-1193 від 04 квітня 2017 року. Частиною 5 розділу ІІІ Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались, зокрема згідно з Законом України «Про судоустрій та статус суддів»,у звязку з чим пенсія по втраті годувальника Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачена. За матеріалами пенсійної справи померлого ОСОБА_2 страховий стаж останнього склав 25 років 04 місяців 09 днів, стаж зараховано по 01 грудня 1999 року без врахування заробітної плати. Розмір пенсії померлого складає 1312 гривень, тоді як на день подання заперечення ОСОБА_1 отримувала пенсію в розмірі 1596,51 гривень, у звязку з чим, на думку відповідача, проводити переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника недоцільно, у звязку з чим Бахмутським ОУ ПФУ Донецької області і було прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 Враховуючи наведене та керуючись ОСОБА_3 України; постановою правління Пенсійного фонду України Про затвердження «Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах» № 8-2 від 30 квітня 2002 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 року за № 442/6730; розділом 2, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668-VІ; статтями 49, 51, 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України), відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 29-29).

У звязку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим КАС України викладено в новій редакції, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21 грудня 2017 року постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 10 годину 00 хвилин 18 січня 2018 року, залучено у якості співвідповідача Переяслав-Хмельницьке обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області (далі за текстом Переяслав-Хмельницьке ОУ ПФУ Київської області), визначено відповідача пятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано у відповідача Переяслав-Хмельницького ОУ ПФУ Київської області завірені належним чином копії пенсійної справи позивача та її померлого чоловіка.

В свою чергу, відповідач Переяслав-Хмельницьке ОУ ПФУ Київської області своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, передбаченим статтею 162 КАС України, у встановлений ухвалою суду від 21 грудня 2017 року строк не скористався, однак надав належним чином завірену копію пенсійної справи позивача, зазначивши у супровідному листі за вих. № 207 від 11 січня 2018 року про те, що пенсійна справа ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницького ОУ ПФУ Київської області не надходила (а.с. 69).

З огляду на викладене, ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2018 року підготовче засідання по справі відкладено на 10 годину 00 хвилин 07 лютого 2018 року та зобовязано Бахмутське ОУ ПФУ Донецької області надати належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_2, померлого 09 січня 2017 року.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 лютого 2018 року закрито підготовче провадження по адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання рішення неправомірним та зобовязання вчинити певні дії та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 годину 30 хвилин 28 лютого 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 до судового засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, останнім на адресу суду подано заяву, у якій він просить судове засідання провести за його відсутності, додатково зазначаючи про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області ОСОБА_5 до судового засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій зазначив, що просить судовий розгляд по справі, призначений на 28 лютого 2018 року, провести без його участі.

В свою чергу, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання представник відповідача Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до судового засідання не зявився за невідомою суду причиною, жодних заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або проведення судових засідань без його участі не надходило. Крім того, представник відповідача не скористався своїм правом, наданим ст.ст. 162, 175 КАС України, та не надав суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можна доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, у строк, визначений ухвалою суду від 21 грудня 2017 року, про поважність причин ненадання відзиву на позов не повідомив.

Враховуючи, що повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання представник відповідача Переяслав-Хмельницького ОУ ПФУ Київської області не повідомив суд про причини його неявки та не надав доказів, підтверджуючих поважність причин такої неявки, суд відповідно до пункту 1 частини 3 статті 205 КАС України вважає можливим проведення судового засідання за його відсутності.

За таких підстав, враховуючи можливість розгляду справи у письмовому провадженні у звязку з неявкою всіх учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, надану ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу у письмовому провадженні за відсутності сторін по справі та на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно до вимог частини 2 статті 19 ОСОБА_3 України органи державної влади місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та Законами України.

Відповідно статті 22 ОСОБА_3 України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією ОСОБА_3, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 24 грудня 1977 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-АГ № 417592 (а.с. 14).

09 січня 2017 року чоловік позивача помер, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії І-НО № 965937 (а.с. 15).

Померлий з 27 червня 1983 року по 01 грудня 1999 року обіймав посаду судді Артемівського міського суду Донецької області, у тому числі займаючи посаду заступника голови суду, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення судді у відставці № 00351 та копіями пенсійної справи ОСОБА_2 (а.с. 16, 152-192).

З оглянутої в судовому засіданні пенсійної справи № 184003, наданої відповідачем Бахмутським ОУ ПФУ Донецької області, вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував на обліку в зазначеному пенсійному фонді та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (а.с. 152-192).

Відповідно до наявного в матеріалах пенсійної справи розпорядження 184003 від 21 вересня 2016 року ОСОБА_2 здійснено перерахунок виду утримання, у звязку з чим з 01 вересня 2016 року розмір його утримання складав 18705 гривень (а.с. 187).

20 грудня 2016 року ОСОБА_2 подано заяву про перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 08-3107 від 13 рудня 2016 року, виданої начальником ТУ ДСА України ОСОБА_6, відповідно до якої заробітна плата працюючого на відповідній посаді судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці згідно статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 складає 24000 гривень, з яких: 16000 гривень оклад та 8000 гривень надбавка за вислугу років (50 %) (а.с. 189, 190).

Такий же розмір заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) довічного грошового утримання суддям у відставці згідно статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 встановлений у наданій позивачем копії довідки № 04-1194 від 04 квітня 2017 року, виданої начальником ТУ ДСА України ОСОБА_6 (а.с. 17).

Розпорядженням Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області від 18 січня 2017 року (тобто після смерті ОСОБА_1О.) перераховано ОСОБА_2 за його заявою утримання, розмір якого з 05 січня 2017 року складає 20640 гривень (а.с. 191).

Згідно розпорядження начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1 Бахмутського ОУПФУ Донецької області від 12 січня 2017 року, пенсійну справу ОСОБА_2 № 184003 знято з обліку з 01 лютого 2017 року у звязку зі смертю отримувача пенсії 09 січня 2017 року. Пенсія сплачена по 31 січня 2017 року в сумі 19362,58 грн. (а.с. 192).

З оглянутої в судовому засіданні належним чином завіреної копії пенсійної справи № 142855, наданої відповідачем Переяслав-Хмельницьким ОУ ПФУ Київської області, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком, та з січня 2011 року перебувала на обліку в Бахмутському ОУ ПФУ Донецької області (а.с. 70-129).

29 травня 2017 року позивачем подано заву про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника (а.с. 46, 47). Рішенням Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області № 476 від 06 червня 2017 року позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, оскільки пенсія по страті годувальника Законом України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачена, а розмір пенсії ОСОБА_2 за матеріалами пенсійної справи склав 1312 гривень та є меншим за розмір пенсії ОСОБА_1 (1596,51 гривень) (а.с. 9, 114).

За заявою позивача від 05 вересня 2017 року її пенсійна справа була запитана 11 вересня 2017 Переяслав-Хмельницьким ОУ ПФУ Київської області у звязку зі зміною постійного місця проживання ОСОБА_1 (а.с. 109, 111 зворот).

Розпорядженням Бахмутського ОУ ПФУ Донецької області від 25 вересня 2017 року пенсійну справу ОСОБА_1 знято з обліку з 01 листопада 2017 року у звязку з переїздом до іншого міста згідно запиту за № 5104/07 від 11 вересня 2017 року (а.с. 104).

На даний час позивач перебуває на обліку в Переяслав-Хмельницькому ОУ ПФУ Київської області та отримує пенсію за віком, розмір якої згідно розпорядження 6535 від 10 листопада 2017 року складає 1803,94 гривень (а.с. 105).

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У частині 2 статті 77 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

На підставі досліджених письмових доказів судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_2 позивач була непрацездатною особою, отримувала пенсію за віком, знаходилась на утриманні чоловіка, який отримував щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці, тобто отримувала у нього допомогу, яка була для неї постійним та основним джерелом засобів до існування, тому у зв'язку із його смертю, ОСОБА_1 здобула право на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, незалежно від тривалості страхового стажу. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно статті 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, що втратила годувальника, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЗУ «Про статус суддів» (закону, який був чинний та діяв на момент виходу ОСОБА_2 у відставку) судді, який вийшов у відставку, при наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу». Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді менше 20 років і досяг 55-річного віку (для жінок 50 років), розмір щомісячного грошового утримання обчислюється пропорційно кількості повних років роботи на посаді судді. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання в зазначеному розмірі, або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Аналізуючи встановлені обставини, суд визначає, що відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 07 липня 2010 року № 2453-VI зі змінами та доповненнями) судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія на умовах, передбачених ст. 37 Закону України «Про державну службу».

Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Згідно статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з частиною другою цієї статті непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку.

Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ст. 37 вказаного Закону).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

За вказаним Законом, члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті. Отже, відмова у призначенні позивачу пенсії по втраті годувальника в залежності від розміру пенсії її померлого чоловіка на час настання смерті не може бути визнано правомірною.

Щодо доводів відповідача про те, що при розрахунку пенсії у зв'язку з втратою годувальника не може враховуватись розмір отримуваного годувальником щомісячного довічного грошового утримання на час настання смерті, оскільки Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено такого виду пенсії, як пенсія по втраті годувальника непрацездатним членам сім'ї померлого судді, суд зазначає, що системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв'язку з настанням певної обставини досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника.

Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивача була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Право позивача на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника виходячи з доходу останнього на час настання смерті стало залежним від місця роботи годувальника на посаді судді. Позивач, будучи особою похилою віку, пропрацювавши до досягнення пенсійного віку, виявилась позбавленою права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника лише на тій підставі, що годувальнику після досягнення пенсійного віку була призначена пенсійна виплата згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яку відмовився врахувати відповідач при перерахунку пенсії позивача у зв'язку з втратою годувальника.

Така відмінність у ставленні при призначенні пенсії даного виду не може бути визнана виправданою з точки зору об'єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів.

Призначаючи позивачу пенсію у зв'язку з втратою годувальника, відповідач не врахував розмір доходу годувальника на час настання смерті, що призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить «особистий та надмірний тягар» для позивача, яка перебуваючи у непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку у зв'язку зі смертю чоловіка, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення у зв'язку з втратою годувальника, гарантованого національним законом на загальних підставах.

В частині обґрунтованості заявленого позову, крім того, суд виходить з того, що постановою Верховної Ради України № 2836-ХІІ від 15 грудня 1992 року «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» (чинного на час виходу позивача у відставку) встановлено, що при збільшенні заробітної плати діючим суддям проводиться перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, виходячи із нового розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

ОСОБА_3 України, зокрема частиною 3 статті 22, закріплено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

В мотивувальній частині рішення Конституційного суду України № 18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року чітко зазначено, що виплата щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці є самостійною гарантією матеріального забезпечення їхнього статусу, ідентичного по своїй правовій природі із статусом працюючих суддів, звуження змісту та обсягу якого при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів відповідно до ст.ст.22, 126 ОСОБА_3 України не може допускатися.

Виходячи із вказаного конституційному принципу та враховуючи правила Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 10 червня 1998 року), Конституційний Суд України раніше також неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності діючих суддів та суддів у відставці в питанні їх матеріального і соціального забезпечення в наступних рішеннях: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дії чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове у тримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008.

Рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного утримання суддів у відставці), якому надано преюдиціальне значення, визнано такими, що не відповідають ОСОБА_3 України (є неконституційними) частина третя, перше, друге, третє речення частини п'ятої статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, викладені в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, положеннями якого не передбачалося право суддів у відставці на отримання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження розміру, співвідносно до суддівської винагороди працюючих на відповідних посадах суддів.

З огляду на встановлені факти, надані докази та наведені положення, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідач діяв протиправно, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

При цьому, відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За таких обставин, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача суд вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та зобовязати Переяслав-Хмельницьке обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести позивача з 29 травня 2017 року на пенсію у звязку із втратою годувальника у розмірі 50 відсотків від довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці її чоловіка ОСОБА_2, який помер 09 січня 2017 року, розрахованого відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1193 від 04 квітня 2017 року.

Виходячи за межі позовних вимог та зобовязуючи саме Переяслав-Хмельницьке обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області, а не Бахмутське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (як просив позивач) перевести позивача на пенсію у звязку із втратою годувальника у розмірі 50 відсотків від довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, суд виходить з того, що з 01 листопада 2017 року та по теперішній час ОСОБА_1 перебуває на обліку у Переяслав-Хмельницькому ОУ ПФУ Київської області у звязку з переїздом до іншого міста, де отримує призначену їй пенсію за віком, тобто у даному випадку з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача доцільно зобовязати вчинити зазначені дії з переводу пенсіонера на інший вид пенсійних виплат саме те пенсійне управління, на обліку якого перебуває ОСОБА_1 та яким їй здійснюється нарахування та виплата пенсійного забезпечення, при цьому, виходячи з приписів частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника з дня подання заяви до відповідного пенсійного органу, суд вважає також необхідним зазначити момент часу, з якого позивача слід перевести на спірну пенсію, тобто з 29 травня 2017 року.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України суд присуджує на користь позивача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 640 гривень.

На підставі викладеного та керуючись статтями 8, 19, 22, 24, 64 ОСОБА_3 України, статтями 1, 10, 36, 37, 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статтею 43 Закону України «Про статус суддів», статтями 2, 6, 7-9, 12, 77, 121, 139, 263, 371, 242-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої: 07623, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, місцезнаходження якого: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, буд. 35, , Переяслав-Хмельницького обєднаного управління Пенсійного фонду України Київської област, місцезнаходження якого: 08400, Київська обл., м. Переяслав-Хмельницький, вул. Б. Хмельницького, буд. 28, , про визнання рішення протиправним, його скасування та зобовязання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 476 від 06 червня 2017 року про відмову у переведенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника.

Зобовязати Переяслав-Хмельницьке обєднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, з 29 травня 2017 року на пенсію у звязку із втратою годувальника у розмірі 50 відсотків від довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці її чоловіка ОСОБА_2, який помер 09 січня 2017 року, розрахованого відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1193 від 04 квітня 2017 року.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині зобовязання Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивача на пенсію у звязку із втратою годувальника у розмірі 50 відсотків від довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці її чоловіка ОСОБА_2, який помер 09 січня 2017 року, розрахованого відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області № 04-1193 від 04 квітня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання якої: 07623, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1, витрати на оплату судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Артемівський міськрайонний суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Конопленко