Справа № 356/1267/14-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

28 лютого 2018 року

Київ

справа № 356/1267/14-а

провадження № К/9901/6763/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Березані Київської області, за участю третьої особи - начальника Управління Пенсійного Фонду України в м. Березані Київської області Приходька Олександра Миколайовича про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду постановлену 23 червня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Мацедонської В.Е., суддів: Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

у с т а н о в и в :

У травні 2013 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Березані Київської області (далі також - відповідач, УПФУ в м. Березані Київської області), за участю третьої особи - начальника Управління Пенсійного Фонду України в м. Березані Київської області Приходька Олександра Миколайовича про визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу надходження доходів в УПФУ в м. Березань Київської області з 19 квітня 2001 року.

17 квітня 2013 року під тиском керівництва подала заяву на звільнення за власним бажанням і між нею та керівником була досягнута домовленість про звільнення з 30 квітня 2013 року.

З 18 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року позивач перебувала на лікарняному, а вийшовши на роботу 30 квітня 2013 року дізналася, що вона звільнена з 18 квітня 2013 року. Вважає своє звільнення незаконним, тому звернулась до суду з цим позовом.

Березанський міський суд Київської області постановою від 11 листопада 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково:

- скасував наказ про звільнення позивача з посади головного спеціаліста з контрольно-перевірочної роботи за нарахуванням та сплатою платежів відділу обліку надходження платежів Управління Пенсійного Фонду України в м. Березані Київської області від 18 квітня 2013 року №9-о;

- поновив позивача на посаді головного спеціаліста з контрольно-перевірочної роботи за нарахуванням та сплатою платежів відділу обліку надходження платежів Управління Пенсійного Фонду України в м. Березані Київської області з 18 квітня 2013 року;

- зобов'язав УПФУ в м. Березані Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2013 року по 11 листопада 2014 року у розмірі 45750,28 гривень;

- стягнув з УПФУ в м. Березані Київської області на користь позивача 1000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 16 грудня 2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного Фонду України в м. Березані Київської області задовольнив частково, постанову Березанського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року змінив, виклавши абзац 4 резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Березані Київської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 квітня 2013 року по 03 лютого 2014 року згідно довідки про середню заробітну плату від 19 вересня 2014 року», в іншій частині постанову Березанського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року залишив без змін.

27 травня 2016 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 (прізвище ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_1 згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1, виданого 07 жовтня 2015 року) про винесення додаткового рішення.

Заява мотивована тим, що судами при винесенні рішення не взято до уваги той факт, що позивач стала 03 лютого 2014 року до менш оплачуваної роботи та працювала на менш оплачуваній роботі до 23 лютого 2015 року, у зв'язку з чим відповідач повинен компенсувати різницю в отримуваній заробітній платі за період 1 рік 21 день, а отже відповідач повинен нарахувати і сплатити позивачу вимушений прогул за період з 18 квітня 2013 року по 03 лютого 2014 року та різницю в заробітній платі за період з 04 лютого 2014 року по 23 лютого 2015 року, виходячи з діючих на цей час посадових окладів. Враховуючи, те що зазначене питання не було вирішено Київським апеляційним адміністративним судом, позивач вважає що наявні підстави для винесення додаткового судового рішення.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 червня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовив.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції було винесене при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Аргументуючи вимоги касаційної скарги позивач зазначала, що вона просила нарахувати та виплатити їй середньомісячну заробітну плату за період з 30 квітня 2013 року по день фактичного розрахунку, враховуючи те, що станом на липень 2016 року (через 20 місяців після вирішення справи) відповідач розрахунок не провів, чим продовжує порушувати її права, позивач не вважає заявлені вимоги новими, оскільки це є продовженням правовідносин, що виникли внаслідок її незаконного звільнення. Суд апеляційної інстанції не надав належної уваги викладеним фактам та прийняв необґрунтоване помилкове рішення щодо відмови у задоволенні заяви та ухвалення додаткового рішення.

Представник відповідача надав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини першої статті 252 КАС України (яка дублюється з вимогами частини першої статті 168 КАС України в його редакції чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції - 23 червня 2016 року), суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати незаконним і скасувати наказ від 18 квітня 2013 року №9-о Управління Пенсійного Фонду України в м. Березань Київської області про її звільнення, та поновити її на посаді спеціаліста з контрольно-перевірочної роботи за нарахуванням та сплатою платежів відділу обліку надходження платежів Управління Пенсійного Фонду України в м. Березань Київської області;

- зобов'язати УПФУ в м. Березань Київської області нарахувати та сплатити їй соціальну допомогу у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю за період з 18 квітня 2013 року по 29 квітня 2013 року, а також компенсацію за невикористану відпустку за цей же період;

- зобов'язати УПФУ в м. Березань Київської області нарахувати та виплатити їй середньомісячну заробітну плату за період з 30 квітня 2013 року по день фактичного розрахунку, виходячи з посадового окладу спеціаліста з контрольно-перевірочної роботи за нарахуванням та сплатою платежів відділу обліку надходження платежів УПФУ в м. Березань Київської області на день фактичного розрахунку;

- стягнути з УПФУ в м. Березань Київської області на її користь 3000,00 гривень компенсації завданої моральної шкоди.

Зазначені позовні вимоги вирішені постановами Березанського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року.

Вимога заявника щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з 04 лютого 2014 року по 23 лютого 2015 року позивачем, разом із позовними вимогами, не заявлялась.

Враховуючи, що постановами Березанського міського суду Київської області від 11 листопада 2014 року та Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року вирішено питання щодо всіх позовних вимог, з приводу яких досліджувалися докази, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового судового рішення у даній справі.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій..

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 242, 252, 341, 345, 349, 350, 355 - 356, 359 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

В. М. Шарапа