Справа № 825/174/18
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2018 року Чернігів Справа № 825/174/18

Чернігівський окружний адміністративний суду складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 04.01.2018 звернулась з позовом до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та просила зобовязати відповідача призначити їй з 29.11.2017 дострокову пенсію за віком, згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу ЧV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона виховувала дитину з інвалідністю з 11 років і до повноліття, має страховий стаж більше 15 років та у віці 50 років набула права на призначення дострокової пенсії за віком у відповідності до абз. 4 п. 3 розділу ЧV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Враховуючи наведене, позивач вважає рішення Новгород-Сіверського ОУПФУ про відмову в призначення дострокової пенсії протиправним та просить зобовязати відповідача призначити зазначену пенсію.

Ухвалою суду від 09.01.2018 у справі відкрито провадження та слухання справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Ухвалою судді відповідачу був встановлений 15 денний термін для подання відзиву на позовну заяву, а також позивачу надано 5 денний термін для подання відповіді на відзив та відповідачу 5-ти денний термін на подання заперечень на відповідь на відзив.

У встановлені строки Новгород-Сіверським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись на те, що в день звернення до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України позивач досягла 50 років, загальний стаж становить 27 років, має сина інваліда з дитинства, якому встановлена інвалідність після досягнення 11 років, однак висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку не надала.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Встановлено, що ОСОБА_1, 29 листопада 1967 року, народження на момент звернення до суду виповнилось повних 51 рік.

У позивача є син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно медичного висновку № 313 від 28.11.2000, тобто у віці 11 років, ОСОБА_2 визнано дитиною-інвалідом. Причиною інвалідності стала травматична ампутація пальців правої кисті.

Протягом періоду з 28.11.2000 по 31.03.2007 ОСОБА_2 отримував державну соціальну допомогу як інвалід дитинства, що посвідчується висновком ЛКК КЗ «Семенівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с. 15).

З моменту призначення інвалідності позивач виховувала сина до досягнення ним повноліття, 04 квітня 2007 року. Згідно довідки Жадівської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 1128 від 19.12.2017 до складу сімї ОСОБА_1 входять син - ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3.

З набуттям повноліття, сину позивача було видано довідку медико-соціальної експертної комісії № 257554, відповідно до якої йому встановлено третю групу інвалідності безстроково з зазначенням причини інвалідності - інвалід з дитинства. На теперішній час син також проживає разом з позивачем (а.с. 13).

В грудні 2017 року позивач звернулася до Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення з 23.11.2017 їй пенсії на підставі абзацу четвертого пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Семенівського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Новгород-Сіверського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 07.12.2017 № 791/03 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Рішення мотивоване тим, що згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом посвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настанні інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції, що діяла до 01.01.2018, тобто на момент звернення ОСОБА_1 до Новгород-Сіверського ОУПФУ за призначенням дострокової пенсії за віком, жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії

Пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1 передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З аналізу наведеного вбачається, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах № 21-534а14 від 02.12.2014, № 21-133а14 від 27.05.2014 та Верховним Судом в постанові від 03.02.2018 К/9901/2638/17 295/7276/17.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем доведено правомірність відмови в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком, оскільки син позивачки визнаний інвалідом з дитинства у одинадцятирічному віці, а тому позивачка мала надати територіальному управлінню Пенсійного фонду України висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її син мав медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобовязання Новгород-Сіверське ОУПФУ призначити їй з 29.11.2017 дострокову пенсію за віком, згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу ЧV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2018 року.

Суддя підпис ОСОБА_4

З оригіналом згідно.

Ріщення суду від 28.02.2018 не набрало законної сили.

Суддя О.В. Кашпур