Справа № 806/145/18
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2018 року м.Житомир справа № 806/145/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Алексюк Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання виплатити винагороду та грошову допомогу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- прийняти до провадження справу до Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними щодо невиплати винагороди в період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212 та постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2003 року №1563, та врахувати той факт, що багаторічне зволікання з виплатою винагороди, гарантованої вищевказаними постановами, призвело ще й до втрати 10 посадових окладів;

- зобовязати Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації виплатити винагороду в розмірі 5 середньомісячних заробітних плат згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212 та постанови Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2003 року №1563 та грошову допомогу в розмірі 10 посадових окладів при виході па пенсію державному службовцю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що пропрацювала на державній службі більше 30 років, за результатами проведення щорічної оцінки рівень виконання нею обовязків та завдань оцінювався керівництвом як "добрий" та "високий". Вважаючи, що вона набула право на виплату винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків, постійно зверталась з заявами до керівництва про її виплату, останнє звернення було подано 04.03.2014, проте відповідач його проігнорував, посилаючись на відсутність коштів для такої виплати.

Також зазначає, що багаторічне зволікання відповідачем з виплатою винагороди, гарантованої Постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212, призвело ще й до втрати 10 посадових окладів, передбачених ст.37 Закону України "Про державну службу".

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.62-67). Зокрема, вказала, що виплата винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків є правом, а не обовязком керівника відповідного органу державної влади. Також вказала, що умовою для виплати такої винагороди є наявність асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів влади. Натомість, такі асигнування у відповідача були відсутні.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 обіймала посаду начальника відділу доходів Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації, з якої її звільнено з 31.03.2015 згідно наказу начальника Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації №13 від 27.03.2015 за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію державного службовця (а.с.14). На момент виходу на пенсію позивач мала стаж державної служби 30 років 04 місяці 10 днів (а.с.25-26).

Позивач неодноразово зверталась до відповідача із заявою про виплату їй винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків, остання заява була подана 04.03.2014, проте така винагорода їй не була виплачена (а.с.54).

Вважаючи, що відповідачем протиправно не було їй виплачено у період дії Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212 винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків при наявності для того всіх підстав та грошова допомога при виході на пенсію в розмірі 10 місячних посадових окладів, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд враховує, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України).

Крім того, згідно із правовою позицією Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1395цс16, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Згідно із ст.33 Закону №3723-ХІІ оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій.

Статтею 34 Закону №3723-ХІІ передбачено, що за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків державним службовцям видається грошова винагорода в розмірі та порядку, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання даної статті Кабінет Міністрів України постановою від 24 лютого 2003 року №212 затвердив Порядок видачі грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Так, грошова винагорода державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків видається особам, які пропрацювали безперервно на посадах державних службовців в одному або кількох органах державної влади не менше ніж 10 років.

Грошова винагорода видається один раз на п'ять років за умови зразкового виконання посадових обов'язків та відсутності порушень трудової дисципліни з урахуванням щорічної оцінки виконання державним службовцем покладених на нього завдань та обов'язків. Винагорода видається, якщо за результатами проведення щорічної оцінки рівень виконання державним службовцем обов'язків та завдань оцінений як "добрий" і "високий". При цьому повинні враховуватися результати щорічних оцінок за п'ять років.

Грошова винагорода видається у таких розмірах: від 10 до 15 років роботи - одна середньомісячна заробітна плата; від 15 до 20 років - дві, від 20 до 25 років - три, від 25 до 30 років - чотири, від 30 років і більше - п'ять, у межах асигнувань на оплату праці, передбачених у державному бюджеті для відповідних органів державної влади.

Сума грошової винагороди включається до фонду оплати праці та відповідно до законодавства враховується під час визначення бази (об'єкта) для оподаткування, для нарахування страхових внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування та збору до Пенсійного фонду.

Як встановлено судом, на момент звернення позивача із заявою про виплату вказаної винагороди стаж її державної служби становив 29 років та 4 місяці.

Згідно із результатами щорічної оцінки рівня виконання державним службовцем обов'язків та завдань за п'ять років з 2009-2014 роки рівень позивача був оцінений як "добрий" і "високий" (а.с.135-142).

Відповідно до довідки відділу фінансів Радомишльської РДА №106 від 19.02.2018 за період з 2009 по 2014 роки адміністративні та дисциплінарні порушення у ОСОБА_1 відсутні (а.с.134).

Таким чином, на момент звернення із заявою від 04.03.2014 позивач набула право на виплату винагороди за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків у розмірі чотирьох середньомісячних заробітних плат.

Свідок ОСОБА_3, яка станом на 2014 рік обіймала посаду начальника управління, не заперечувала в судовому засіданні щодо права позивача на отримання такої винагороди, проте вказувала на те, що видатки на виплату грошової винагороди державним службовцям за сумлінну працю у кошторисі управління не були передбачені, а тому така винагорода у 2014 році не була виплачена позивачу.

Суд критично оцінює дане твердження з огляду на наступне.

Як зазначалось, грошова винагорода включається до фонду оплати праці та підлягає виплаті за рахунок видатків на оплату праці.

Відповідно до наданої відповідачем інформації, економія коштів по фонду оплати праці за 2010-2014 роки по управлінню фінансів Радомишльської РДА становила у 2014 році 27013,49 грн., яка була спрямована на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 14429,50 грн. та для відновлення розміру надбавки за високі досягнення у праці та щомісячних премій, ріст індексації заробітної плати в розмірі 12583,99 грн. (а.с.125).

Свідок ОСОБА_3 пояснила, що розподіл економії коштів по фонду оплати праці зазначеним чином, було проведено за наслідками наради з трудовим колективом, проте докази на підтвердження цього відсутні.

Посилання представника відповідача та свідка на те, що у 2014 році було зменшено фонд оплати праці, суд не приймає до уваги, оскільки таке зменшення відбулось у квітні 2014 року (а.с.143), тоді як позивач зверталась про виплату винагороди у березні 2014 року. Крім того, як зазначалось, навіть після зменшення видатків на оплату праці, у 2014 році була наявна економія коштів по оплаті праці.

З наведеного вбачається, що у відповідача була можливість виплатити винагороду позивачу за рахунок економії по фонду оплати праці.

Також свідок ОСОБА_3 вказувала, що заява позивача від 04.03.2014 до неї не надходила. Натомість, на вказаній заяві є відмітка про її одержання секретарем, чим спростовується дане твердження свідка.

Твердження відповідача про те, що виплата даної винагороди є правом, а не обов'язком не заперечується судом, проте у разі надходження заяви про виплату такої винагороди, у керівника виникає обов'язок її розглянути й рішення керівника про невиплату такої винагороди при наявності усіх передбачених підстав має бути достатньо мотивованим та ґрунтуватись на відповідних доказах. Тоді як в даному випадку заява позивача від 04.03.2014 взагалі була проігнорована керівництвом.

Також слід врахувати, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (частини друга, третя статті 22 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 вказав на те, що скасування конституційних прав і свобод це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Верховний Суд України у постановах від 22 червня 2010 року (справа № 21-399во10) та від 07 лютого 2012 року (справа № 21-977во10) висловлював правову позицію, що скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених Законом України "Про державну службу" гарантій, пільг і компенсацій.

При розгляді даної справи суд враховує й практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права.

Так, Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України" зауважив, що реалізація особою права, яке пов'язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дії Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків є протиправними, а належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача виплатити таку винагороду позивачу.

При цьому, розмір винагороди має становити чотири середньомісячні заробітні плати, оскільки станом на день звернення 04.03.2014 стаж державної служби позивача становив 29 років та 4 місяці. Вимога позивача щодо виплати даної винагороди станом на момент виходу на пенсію не підлягає задоволенню, оскільки Постанова Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року №212 втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 липня 2014 року №246.

Щодо позовної вимоги про виплату відповідачем грошової допомоги в розмірі 10 посадових окладів при виході па пенсію державному службовцю слід зазначити наступне.

Частиною 13 статті 37 Закону №3723-ХІІ було передбачено, що державним службовцям у разі виходу на пенсію за наявності стажу державної служби не менше 10 років виплачується грошова допомога в розмірі 10 місячних посадових окладів.

Разом з тим, згідно із Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 р. N 1166-VII частину тринадцяту статті 37 Закону №3723-ХІІ виключено.

Як зазначалось, позивач вийшла на пенсію 31.03.2015, тобто на момент виходу на пенсію ч.13 ст.37 Закону №3723-ХІІ було виключено, а тому відсутні підстави для виплати відповідачем даної грошової допомоги позивачу.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 грошової винагороди за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків.

Зобов'язати Управління фінансів Радомишльської районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 грошову винагороду за сумлінну безперервну працю в державних органах, зразкове виконання трудових обов'язків в розмірі чотирьох середньомісячних заробітних плат.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду у порядку, визначеному статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення через суд першої інстанції.

Суддя Л.А.Шуляк

Повне судове рішення складене 01 березня 2018 року