Справа № 826/13831/17
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» та Національного університету фізичного виховання і спорту України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 у справі за адміністративним позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Національного університету фізичного виховання і спорту України про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до суду першої інстанції із позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії Національного університету фізичного виховання і спорту України, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію позивача;

- стягнути з Національного університету фізичного виховання і спорту України компенсацію витрат на правову допомогу, які з вини відповідача поніс позивач у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 10.05.2017 у розмірі 4 200,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 позов задоволено частково: визнано дії Національного університету фізичного виховання і спорту України, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію позивача протиправними; стягнуто з Національного університету фізичного виховання і спорту України компенсацію витрат на правову допомогу, які з вини відповідача поніс позивач у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 10.05.2017 у розмірі 1200, 00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням сторони звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивач просить змінити оскаржувану постанову; відповідач просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

11.04.2017 Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Національного університету фізичного виховання і спорту України із запитом (вих. № 094/2-17 від 11.04.2017) про надання інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу у вигляді належним чином засвідчених копій документів, а саме:

- статуту ВНЗ;

- свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;

- ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них;

- сертифікату про акредитацію освітньої програми ВНЗ;

- витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців;

- перелік структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з виказанням на їх адрес, телефонів, прізвищ керівників;

- правил прийому до ВНЗ у 2017 році;

- Положення про приймальну комісію ВНЗ у 2017 році;

- наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2017 році;

- переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами;

- плану роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

22.05.2017 позивач отримав лист-відповідь (вх. 101/2-17 від 22.05.2017), в якому відповідач (вих. № 008-440 від 12.05.2017) зазначив, що «відповідно до ч. 1 ст. 1 та п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначена в листі інформація є відкритою і знаходиться в повному обсязі на сайті Національного університету фізичного виховання і спорту України».

Позивач, вважаючи дії відповідача у ненаданні запитуваної публічної інформації протиправними, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом щодо захисту своїх порушених прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що дії відповідача, що полягають у ненаданні запитуваної публічної інформації, яка становить суспільний інтерес, в даному випадку порушують права Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу у розмірі 4 200,00 грн., то суд першої інстанції зазначив, що дана вимога підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачу надано послуги щодо підготовки позову на що витрачено 2 години фахівця, а враховуючи, що вартість однієї години згідно договору про надання правової допомоги від 10.05.2017 становить 600,00 грн., відповідно відшкодуванню підлягають витрати в сумі 1 200,00 грн. (600, 00 грн. х 2 год.).

Позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскільки у матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, то суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача витрат, понесені позивачем на правову допомогу, у розмірі 4200,00 грн.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскільки Національний університет фізичного виховання і спорту України не є розпорядником інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», то останній, відмовляючи в задоволенні запиту на інформацію позивача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, у зв'язку із чим позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає доводи позивача частково обгрунтованими, а відповідача безпідставними та частково не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправними дій Національного університету фізичного виховання і спорту України, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес врегульовано Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Матеріали справи підтверджують, що ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» є юридичною особою у формі громадської організації, ідентифікаційний код - 35416341, що підтверджується відомостями з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та Статутом позивача.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про громадські об'єднання» від 22.03.2012 № 4572-VI встановлено, що для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Пунктом 2.5.54 Статуту позивача визначено, що завданням ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» є здійснення громадського контролю за діяльністю середніх, вищих та спеціальних навчальних закладів, підпорядкованих їм підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що позивач наділений правом у порядку визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації» одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто бути запитувачем інформації, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються зокрема особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Згідно абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 № 2984-III, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, вищий навчальний заклад - освітній, освітньо-науковий заклад, який заснований і діє відповідно до законодавства про освіту, реалізує відповідно до наданої ліцензії освітньо-професійні програми вищої освіти за певними освітніми та освітньо-кваліфікаційними рівнями, забезпечує навчання, виховання та професійну підготовку осіб відповідно до їх покликання, інтересів, здібностей та нормативних вимог у галузі вищої освіти, а також здійснює наукову та науково-технічну діяльність.

Національний університет фізичного виховання та спорту України є державним вищим навчальним закладом.

Відповідно до абз. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад державної форми власності - вищий навчальний заклад, заснований державою, що фінансується з державного бюджету і підпорядковується відповідному центральному органу виконавчої влади.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що повноваження власника (власників) щодо управління вищим навчальним закладом визначаються в межах законів статутом вищого навчального закладу. Власник (власники) вищого навчального закладу: розробляє статут вищого навчального закладу; організовує ліцензування вищого навчального закладу; призначає керівника вищого навчального закладу на умовах контракту відповідно до цього Закону; здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю вищого навчального закладу; здійснює контроль за дотриманням умов, передбачених рішенням про заснування вищого навчального закладу; приймає рішення про реорганізацію або ліквідацію вищого навчального закладу; здійснює інші повноваження, передбачені законом.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про вищу освіту» власник (власники) здійснює (здійснюють) права, передбачені частиною першою цієї статті, щодо управління вищим навчальним закладом безпосередньо або через уповноважений ним орган (особу).

Частиною 1 ст. 32 названого Закону встановлено, що безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник - ректор (президент), начальник, директор, тощо.

Отже, з урахуванням вимог вищезазначених норм законодавства Національний університет фізичного виховання та спорту в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» є розпорядником публічної інформації, яка відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях, що знаходиться у володінні Національного університету фізичного виховання і спорту України.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» закріплено право запитувача на доступ до публічної інформації, яке гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати таку інформацію.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується, серед іншого, шляхом наданням інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані: 1) оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; 6) надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Частиною 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Апелянт посилається на те, що запитувані документи, які зазначені в запиті, розміщені на офіційному інтернет-сайті університету, на підставі чого відповідач вважає, що він не відмовляв позивачу в наданні інформації та надав відповідь по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, розпорядник інформації у відповіді на запит немає права обмежитись посиланням на те, що інформація, яка запитується розміщена на загальному доступі, під яким також слід розуміти мережу Інтернет, він повинен надати запитувану інформацію у протилежному випадку надання відповіді про можливість отримання інформації із загальнодоступного джерела, в розумінні згаданого Закону вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» в якій вказано, що повідомлення запитувача інформації про можливість ознайомитися із запитуваною інформацією на сайті розпорядника публічної інформації суперечить частині другій статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до якої відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, вважається протиправною відмовою в наданні інформації, оскільки офіційний сайт є загальнодоступним джерелом.

Таким чином, нормами чинного законодавства, прямо передбачено право витребування громадськими організаціями належним чином засвідчених копій документів-носіїв публічної інформації та зобов'язання відповідача, як розпорядника інформації, надавати публічну інформацію за запитами на інформацію.

Більш того, як підтверджується наявними матеріалами справи, вказаний запит позивача щодо надання публічної інформації про ВНЗ, який не було задоволено відповідачем, становить суспільний інтерес.

Так, відповідач не взяв до уваги положення ст. 53 Конституції України, відповідно до якої: «Кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.»

Таким чином, позивач запитував публічну інформацію у відповідача, саме про Національний університет фізичного виховання та спорту України та інформацію, що становить суспільний інтерес.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача, що полягають у ненаданні запитуваної публічної інформації, яка становить суспільний інтерес, в даному випадку порушують права Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України», у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу, які з вини відповідача поніс позивач у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 10.05.2017 у розмірі 4 200,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що з метою оскарження у судовому порядку дій відповідача щодо відмови у наданні позивачу запитуваної ним інформації, 10.05.2017 позивач уклав договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н із фахівцем у галузі права ОСОБА_1 (виконавець), відповідно до якого, виконавець зобов'язаний надати позивачу юридичні послуги (правові послуги, правову допомогу) щодо підготовки та подачі позовної заяви до суду, а також здійснення інших процесуальних дій від імені замовника.

Оскільки умови договору виконавцем виконані у повному обсязі, 18.08.2017 сторонами підписано акт прийому-передачі наданих правових послуг, правової допомоги відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н від 10.05.2017 та 22.08.2017 позивач сплатив виконавцеві 4 200,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

У разі звільнення сторони від оплати надання їй правової допомоги витрати на правову допомогу здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Тобто, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем долучено до матеріалів справи: договір про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н від 10.05.2017; акт передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги від 18.08.2017; платіжне доручення № 54 від 22.08.2017 на суму 4 200,00 грн. (призначення платежу: переказ коштів на карту Приватбанку ОСОБА_1 згідно договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги від 10.05.2017, сума 4 200,00 грн.); виписку позивача з рахунку про операції за 22.08.2017.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» становив 1 600 грн.

Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 640, 00 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Як вбачається з умов договору від 10.05.2017 вартість послуг становить 4 200,00 грн., вартість однієї години роботи становить 600, 00 грн. Згідно акту передачі-прийому наданих правових послуг 18.08.2017 загальна кількість годин обслуговування становить 7 годин.

Отже, оскільки у матеріалах справи міститься документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на правову допомогу, у розмірі 4 200, 00 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив частково законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - не довів обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його частково скасувати та ухвалити нове рішення в частині, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З квитанцій від 18.12.2017 вбачається, що Всеукраїнською громадською організацією «Комітет конституційно-правового контролю України» сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 400, 00 грн., які слід стягнути з Національного університету фізичного виховання і спорту України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України».

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного університету фізичного виховання і спорту України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з Національного університету фізичного виховання і спорту України компенсації витрат на правову допомогу, які з вини Національного університету фізичного виховання і спорту України понесла Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 10.05.2017 у розмірі 4 200,00 грн. та ухвалити нову постанову, якою дані позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Національного університету фізичного виховання і спорту України компенсацію витрат на правову допомогу, які з вини Національного університету фізичного виховання і спорту України понесла Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» у зв'язку із підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 10.05.2017 у розмірі 4 200,00 грн

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.11.2017 залишити без змін.

Стягнути з Національного університету фізичного виховання і спорту України за рахунок бюджетних асигнувань на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» судовий збір в сумі 2 400, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Василенко Я.М

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлений 22.02.2018.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.