Справа № 661/1141/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 661/1141/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бойко М.Є.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача - Осіпова Ю.В.,

суддів - Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року (м. Нова Каховка, дата складання повного тексту рішення - 20.10.2017р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14.04.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Новокаховського міського суду Херсонської області із адміністративним позовом до Управління ПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області, в якому просила суд:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо відмови їй у переході та перерахунку пенсії у зв'язку із втратою годувальника;

- зобов'язати Управління ПФУ в м. Нова Каховка Херсонської області здійснити перерахунок та виплату їй пенсії у зв'язку із втратою годувальника відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 22 грудня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно та без законних підстав відмовлено у переведенні та виплати їй пенсії у зв'язку із втратою годувальника відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, ОСОБА_2 15.11.2017 року подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просила скасувати постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 18.10.2017 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачка - ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3.) є вдовою ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В період з 11.07.1986 року по 20.08.1986 року чоловік позивачки - ОСОБА_3 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Сама ж позивачка - ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управління ПФУ України в м. Нова Каховка Херсонської області та отримує пенсію за віком.

22.12.2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії - у зв'язку з втратою годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Однак, 27.12.2016 року відповідач своїм рішенням, викладеним у листі №94-м/02, фактично відмовив ОСОБА_2 у такому переведенні та виплаті з посиланням на те, що її померлий чоловік не був військовослужбовцем та не належав до кола осіб, які мали право на призначення пенсії згідно із зазначеним законом.

Не погоджуюсь з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, а також відповідно, з правомірності дій та спірного рішення пенсійного органу.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-12, статтями 1-2 та 3 якого визначено коло осіб, які мають право на призначення пенсії за цим Законом.

Так, згідно зі ст.6 вказаного Закону №2262-12, сім'ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно ж до ст.29 Закону №2262-12, пенсії в разі втрати годувальника сім'ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім'ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Крім того, у відповідності із ст.30 цього ж Закону, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Також, як передбачено ст.31 Закону №2262-12, члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Тобто, обов'язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника у розмірах, визначених ст.37 Закону України №2262-12, є не тільки наявність права померлого на пенсію за Законом №2262-12, а й те, що ці члени сім`ї мають бути непрацездатними та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.

При цьому, слід зазначити, що аналогічного висновку з цього спірного питання також дотримується і Вищий адміністративний суд України, зокрема, у своїй ухвалі від 18.05.2017 року по справі №К/800/23594/16.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, відповідач, приймаючи рішення про відмову позивачці в переведенні та виплаті пенсії, відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» посилався на те, що її померлий чоловік нібито не був військовослужбовцем та не належав до кола осіб, які мали право на призначення пенсії згідно із зазначеним законом.

Разом з тим, як встановлено судами обох інстанцій та вбачається з матеріалів справи, постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.10.2011 року (справа №2-а-5842/11), залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2014 року, було зобов'язано відповідача призначити та виплатити ОСОБА_2 з 28.07.2010 року пенсію зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.16. Закону України «про пенсійне забезпечення» як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, як вірно було встановлено судом 1-ї інстанції, факт належності померлого ОСОБА_3 до військовослужбовців є доведеним і доказуванню не підлягає, в зв'язку з чим, протилежні доводи відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги.

Однак, вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд 1-ї інстанції також виходив і з того, що ОСОБА_2 як на час захворювання її чоловіка, так і на час його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2) - була працездатного віку, що підтверджується копією її паспорта та фактично не спростовується самою позивачкою.

Однак, судова колегія не може погоджується з вказаними висновками міського суду, виходячи з наступного.

Так, відповідно до абз.1 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Згідно абз.1 п.«в» абз.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків), захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов'язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», або якщо вони є особами з інвалідністю.

А згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017 року.

Так, починаючи з 01.01.2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Отже, оскільки ОСОБА_2 на час захворювання її чоловіка та на час його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2) було 52 повних років, то відповідно до зазначених вище положень абз.1 п.«в» абз.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», позивачка має право на спірну пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, т.б. з моменту як їй виповниться 51 рік (т.б. 56-5).

Крім того, зазначеною вище постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 11.10.2011 року (справа №2-а-5842/11) також було зобов'язано відповідача призначити та виплатити ОСОБА_2 з 28.07.2010 року пенсію зі зниженням пенсійного віку на підставі ст.16. Закону України «про пенсійне забезпечення», як дружині військовослужбовця, померлого внаслідок захворювання пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, а саме пенсійний вік позивачці знижено до 50 років.

Згідно із ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка має право на переведення на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, т.б. згідно із ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», та, відповідно, з факту протиправності відмови відповідача в такому переведенні, з 22.12.2016 року.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також в зв'язку із тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати судове рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове - про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Новокаховського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2017 року - скасувати, та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області щодо відмови ОСОБА_2 у переході та перерахунку пенсії у зв'язку із втратою годувальника відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області здійснити переведення, перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у зв'язку із втратою годувальника відповідно до ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» починаючи з 22 грудня 2016 року, з урахуванням виплачених сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 16.02.2018р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

В.О. Скрипченко