Справа № 826/15418/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Справа № 826/15418/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Аліменка В.О., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гайдая В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі:

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправним та скасування

податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.09.2017 р. № 98352-13.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач є власником квартири загальною площею 480,10 кв.м.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого 14.04.2015 р. державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Приваловою Євгенією Євгенівною за індексним номером: 36277435, зареєстрованого в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 09.04.2015 р.; реєстраційний номер: 00, номер запису про право власності: 9371431, що підтверджувалося Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.04.2015 р. за індексним номером 36277457, на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1.

Згідно із зазначеним свідоцтвом загальна площа квартири становила 238,40 кв.м., з яких 160,50 кв.м. - житлова площа.

З метою здійснення реконструкції вказаної квартири позивачем до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві було подано декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 05.04.2016 р. за № КВ80.

У результаті проведених будівельних робіт з реконструкції вказаної квартири її загальна площа склала 480,10 кв.м., у тому числі житлова площа - 239,00 кв.м.

Після закінчення реконструкції квартири позивачем подано до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві Декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до I-III категорії складності, яка зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 30.06.2016 р. за № КВ7.

18.07.2016 р. за заявою позивача, поданою його уповноваженою особою, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталією Миколаївною за ним було зареєстровано право власності на реконструйовану квартиру з новими характеристиками.

Зазначені обставини, щодо дати виникнення у позивача права власності на квартиру після її реконструкції, були доведені до відома відповідача при проведенні звірки даних та поданні заяви про проведення перерахунку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

14.09.2017 р. ГУ ДФС у м. Києві було прийнято податкове повідомлення-рішення № 98352-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно за належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 за 2016 рік в розмірі 31615,78 грн. з розрахунку її загальної площі 480,10 кв.м.

Позивач, вважаючи протиправним зазначене податкове повідомлення-рішення, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на квартиру загальною площею 480,10 кв.м. у позивача виникло з відповідної дати реєстрації, тобто з липня 2016 року, а тому нарахування йому з 01.01.2016 р. податку з розрахунку саме такої площі є неправомірним.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ПК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV), Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII (далі - Закон № 928-VIII), Положенням про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 23.06.2011 р. № 242/5629 (у редакції рішення Київської міської ради від 28.01.2015 р. № 58/923 зі змінами та доповненнями) (далі - Положення № 242/5629).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності підлягає державній реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України визначено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України закріплено, що платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.4.1, 266.5.1 пунктів 266.1, 266.2, 266.3, 266.4, 266.5 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

База оподаткування об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; для різних типів об'єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

До компетенції сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, відноситься встановлення ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб.

Згідно з п. 5 Положення № 242/5629 ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Ставка податку для об'єктів житлової нерухомості для усіх місць розташування (зональності) для інших типів об'єктів становить 1 відсоток мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Законом № 928-VIII регламентовано розмір мінімальної заробітної плати у з 01 січня 2016 року 1378,00 грн.

Порядок обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, що здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, визначений підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, а саме:

а) за наявності у власності платника податку одного об'єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об'єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об'єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об'єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів «а»-«г» цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Щодо новоствореного (нововведеного) об'єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт (абз. 2 пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: - об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; - розміру загальної площі об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; - права на користування пільгою із сплати податку; - розміру ставки податку; - нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, законодавством регламентовано зобов'язання власників відповідних об'єктів нерухомості сплачувати податок на нерухоме майно.

При цьому, системний аналіз викладених правових норм надає підстви стверджувати, що нарахування вказаного податку здійснюється лише з дати виникнення в особи права на певне нерухоме майно, тобто з дати відповідної державної реєстрації, та обчислюється, зокрема з розрахунку його площі.

Разом з тим, як було встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та зазначено самим апелянтом у доводах його апеляційної скарги, податок на нерухоме майно, а саме квартиру № 4 за адресою: м. Київ, вул. Редутна, буд. 60, відповідачем позивачу було нараховано з 01.01.2016 р. з розрахунку площі квартири 480,10 кв.м., однак, право власності на вказану квартиру саме такою площею у позивача фактично виникло з 18.07.2016 р., тобто з дати його державної реєстрації.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що розрахунок суми податкового зобов'язання, визначеного в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 14.09.2017 р. № 98352-13, повинен був здійснюватися, виходячи із загальної площі квартири в 238,40 кв.м за період із січня по червень (включно) 2016 року та виходячи з загальної площі квартири в 480,10 кв.м з липня по грудень 2016 року.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що контролюючим органом при здійсненні вищевказаного розрахунку не було взято до уваги наявність у позивача іншої житлової нерухомості, за яку він також сплачує податок на нерухоме майно, а отже, як наслідок - сума податкового зобов'язання обчислена без урахування пп. «г» 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, відповідно до якого сума податку, обчислена з урахуванням пп.пп. «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об'єктів житлової нерухомості.

Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Разом з тим, у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що позивач є власником квартири загальною площею 480,10 м.кв., у даному випадку є необґрунтованими та не спростовують вище встановлених обставин щодо неправомірності нарахування ним спірного податкового повідомлення-рішення.

З огляду на викладене та проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і апелянтом, який є суб'єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено правомірності прийняття податкового повідомлення-рішення від 14.09.2017 р. № 98352-13.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції було правомірно задоволено позовні вимоги, при вирішенні спірних правовідносин повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 23 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Аліменко В.О.