Справа № 807/1111/16
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2018 року м. Ужгород№ 807/1111/16

Закарпатський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді Шешеня О.М.;

Суддів: Гаврилко С.Є., Рейті С.І.;

при секретарі Стенавська А.М.

за участю:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2;

відповідача 1: Ужгородська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області, представник - Ліуш Б.Б;

відповідача 2: Головне управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, представник - Ліуш Б.Б;

відповідача 3: Державна фіскальна служба України, представник - Ліуш Б.Б;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, Головного управління ДФС у Закарпатській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування рішення, визнання протиправним акту фактичної перевірки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач 1), Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - відповідач 2), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач 3) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.03.2015 року про сплату штрафних санкцій у сумі 10000 гривень, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 23.03.2015 року про сплату штрафних санкцій у сумі 54733,33 гривень; скасування рішення відповідача 2 від 26.05.2016 року № 206/В/07-16-10-01-47 та скасування рішення відповідача 3 від 07 (01).08.2016 року № 8208/К/99-99-11-03-01-25; скасування Акту перевірки № 0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03(04).03.2016 року на бланку 000296, визнання дій по проведенню перевірки, а також наказу на підставі якого вона була здійснена протиправними.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, мотивуючи наступним. 03.03.2016 року відповідачем 2 була проведена перевірка позивача, результати якої відображені в оскаржуваному Акті №0057/07/16/22/НОМЕР_3 та на підставі якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 23.03.2015 року за № та за № . Позивач оскаржив дії щодо проведення перевірки, з прийнятими рішеннями позивач не погодився та оскаржив їх в адміністративному порядку, однак рішенням відповідача 2 від 26.05.2016 року № 206/В/07-16-10-01-47 та рішенням відповідача 3 від 07(01).08.2016 року №8208/К/99-99-11-03-01-25 у задоволенні скарги позивача відмовлено. Представник позивача в судовому засіданні наголошував, що Указ Президента "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" №436/95 від 12.06.1995 року (далі - Указ №436/95), зі змінами внесеними 07.09.2001 року №802/2001, яким встановлені фінансові санкції за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - прийнятий поза межами строку, встановленого пунктом 4 розділу ХV "Перехідні положення" Конституції України. Також, представник позивача зазначав, що Указ №436/95 є підзаконним нормативно-правовим актом, а законодавством України, зокрема Господарським кодексом України передбачено, що адміністративно-господарські санкції можуть установлюватися виключно законами. Так, Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено вичерпний перелік порушень, за які передбачено фінансові санкції, у якому відсутнє таке порушення, як неоприбуткування у касах готівки, а отже й не встановлена відповідальність за це. Також, застосування до платників податків штрафних санкцій, встановлених підзаконним нормативно-правовим актом, яким є Указ №436/95, суперечить нормам п. 113.3 ст. 113 ПК України, а отже є неправомірним. Представник позивача наголошував в судовому засіданні, що санкції за порушення правил господарювання встановлюються виключно законами України, і виключення для Указів Президента не передбачені. Разом з тим, Положення "Про ведення касових операцій у національній валюті України", затверджене Постановою НБУ України від 15.12.2004 року №637 не поширюється на фізичних осіб-підприємців. Також, представник позивача наголошував, що ОСОБА_5, яка підписала Акт перевірки № 0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03(04).03.2016 року не володіє українською мовою, ніколи її не вчила, так як навчалася в угорській школі, а тому вона не усвідомлювала зміст документу, який підписала, оскільки вказаний Акт перевірки не був перекладений на угорську мову. Крім того, на переконання представника позивача, як вбачається з відповіді відповідача 2 від 07.04.2016 року №148/В/07-16-22-04-11 впродовж 2013-2016 років, податковими органами надавалися переваги (перед позивачем) іншим неперевіреним суб'єктам господарювання, а тому наявні ознаки дискримінаційного поводження відповідача 3 з позивачем в частині проведення фактичних перевірок. Також, представник позивача наголошував в судовому засіданні, що відповідачами не вказано підстав, з яких відхилена довідка позивача від 01.04.2016 року №483 та додаток до неї і не вказано чому не враховуються відомості зареєстрованої Великоберезнянським відділенням УОДПІ Книги обліку доходів і витрат, у якій 15.10.2015 року відображені надходження в сумі 50021,54 грн., що включають в тому числі і надходження за «z»-звітом. Разом з тим, відповідачі не скористалися наявною у них податковою інформацією щодо оплати позивачем податку на додану вартість із зазначених сум, зокрема, згідно податкової накладної від 15 жовтня 2015 року порядковий номер 52 щодо проведених через РРО розрахунків зареєстровані податкові зобов'язання зі сплати ПДВ в сумі 10004,31 грн. Так, оприбуткування коштів, також підтверджується даними періодичного звіту реєстратора розрахункових операцій (далі - РРО) за період 01.10.2015 р. - 31.10.2015 р., у якому 15.10.2015 року міститься позиція про оприбуткування готівки в сумі 10960,16 грн. та наявним уКнизі обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) звітом 0745 за 15.10.2015 року. Також, всупереч вимогам ч.4 ст.86.7 ПК України позивача не було повідомлено про дату, час та місце розгляду Акту перевірки та прийняття по ньому рішень. Враховуючи вище викладене представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з мотивів викладених в наданому письмовому запереченні, вказавши на наступне. відповідачем 2 на підставі наказу на проведення фактичної перевірки від 19.02.2016 року №47 та направлень на проведення фактичної перевірки від 02.03.2016 року №157/22-04, №158/22-04 була проведена фактична перевірка магазину «Повна Комора», який належить позивачеві та результатами якої складено Акт фактичної перевірки від 03.03.2016 р. №0057/07/16/22/НОМЕР_3. Так, перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі позивачем алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних цін на такі напої, а також факт не оприбуткування у КОРО готівкових коштів, отриманих за реалізовані товари на загальну суму 10946,66 грн. за 15.10.2015 згідно «z»-звіту №0745. За результатами Акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: від 23.03.2016 року № та від 23.03.2016 №. Таким чином, представник відповідача 1, відповідача 2, відповідача 3 просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачем 2 на підставі наказу на проведення фактичної перевірки від 19.02.2016 року №47 (а.с. 39) та направлень на проведення фактичної перевірки від 02.03.2016 року за №157/22-04 (а.с. 157), за №158/22-04 (а.с. 156) була проведена фактична перевірка магазину «Повна Комора», який розташований за адресою: вул. Мочолівська, 1, м. Берегово та належить позивачеві.

За результатами проведеної фактичної перевірки відповідачем 2 був складено Акт фактичної перевірки від 03.03.2016 року №0057/07/16/22/НОМЕР_3 на бланку 000296 (а.с. 40-43).

Згідно Акту від 03.03.2016 року №0057/07/16/22/НОМЕР_3 на бланку 000296, відповідачем 2, в ході перевірки було встановлено факт роздрібної торгівлі позивачем алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених мінімальних цін на такі напої, а саме: згідно фіскального чеку РРО від 09.09.2014 року №81483 реалізовано одну пляшку горілки «НАША МАРКА Класична» (місткістю 0,5 л., міцністю 40% об) за ціною 39,60 грн., однак згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 р. №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (із змінами згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2014 р. №177) мінімальна роздрібнаціна на горілку місткістю 0,5 л та міцністю 40% об на дату реалізації становила 39,90 грн. (а.с. 42).

Також, перевіркою встановлено факт не оприбуткування у КОРО № р/4 від 09.10.2015 року готівкових коштів, отриманих за реалізовані товари на загальну суму 10946,66 грн. за 15.10.2015 року згідно «z»-звіту №0745 (а.с. 42).

Отже, у відповідності до Акту перевірки від 03.03.2016 року №0057/07/16/22/НОМЕР_3 на бланку 000296, під час перевірки було встановлено порушення позивачем ст. 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", пп. 2.6 п. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, Постанови Кабінету Міністрів України д 30.10.2008 р. №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (із змінами згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2014 р. №177) (а.с. 43).

На підставі Акту перевірки від 03.03.2016 року №0057/07/16/22/НОМЕР_3 відповідачем 1 були прийняті податкові повідомлення-рішення, а саме: від 23.03.2016 р. №, згідно з яким до позивача застосовані фінансові санкції у сумі 10000,00 грн. грн. за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими від встановлених роздрібних мінімальних цін (а.с. 35); від 23.03.2016 року №, згідно з яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції у сумі 54733,30 грн. за неоприбуткування готівкових коштів отриманих за реалізовані товари в КОРО (а.с. 37).

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, копію наказу від 19.02.2016 року №47 про проведення фактичної перевірки було вручено 03.03.2016 року продавцеві позивача ОСОБА_5, що підтверджується її підписом (а.с. 156-157). Також, продавцеві позивача ОСОБА_5 03.03.2016 року були пред'явлені направлення на проведення фактичної перевірки від 02.03.2016 р. за №157/22-04 (а.с. 157) та за №158/22-04 (а.с. 156), що підтверджується її особистим підписом.

Позивач згідно скарги від 04.04.2016 року №АБВК14-04/01-411 просив скасувати прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.03.2016 р. за № та за № (а.с. 44).

У відповідності до рішення відповідача 2 від 26.05.2016 року №206/В/07-16-10-01-47, прийнятого за результатами розгляду скарги позивача від 04.04.2016 року №АБВК14-04/01-411 - були залишені без змін податкові повідомлення-рішення від 23.03.2016 р. за № та за № (а.с. 45-50).

Також, за результатами розгляду скарги позивача від 04.04.2016 року №АБВК14-04/01-411, відповідачем 3 було прийнято рішення від 07 (01).08.2016 року № 8208/К/99-99-11-03-01-25, згідно якого були залишені без змін податкові повідомлення-рішення від 23.03.2016 р. за № та за № (а.с. 98-101).

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

У відповідності до п. 80.1 ст. 80 ПК Українифактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Відповідно п. 80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Отже, судом встановлено, що відповідачем 2, у відповідності до вимог ст. 80 ПК України, 03.03.2016 року була проведена фактична перевірка позивача, з врученням під розписку до початку проведення такої перевірки копії наказу про проведення перевірки від 19.02.2016 року №47 - продавцю позивача ОСОБА_5

У відповідності до ст. 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольним напоїв та тютюнових виробів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 року №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" (із змінами і доповненнями) з 01.08.2014 розмір мінімальної роздрібної ціни на горілку встановлено 199,5 грн. за 1 літр 100-відсоткового спирту. Мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень.

Представником позивачане було надано до суду жодних належних та допустимих доказів на спростування факту допущення позивачем порушення ст. 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", натомість в матеріалах справи наявна копія фіскального чека від 09.09.2014 року, який підтверджує продаж горілки "Наша Марка" за ціною 39,60 грн. (а.с. 13, Т.2).

Таким чином, у зв'язку з допущенням порушення ст. 18 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до позивача були застосовані штрафні санкції в сумі 10000 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 23.03.2016 р. за № (а.с. 35).

Не знайшло свого підтвердження в судовому засідання твердження представника позивача про те, що застосування до позивача норм Указу №436/95 є грубим порушенням норм Конституції України та ПК України, оскільки даний Указ №436/95 не є законом, не прирівняний у своїй юридичній силі до дії закону, а також прийнятий поза межами строку встановленого п. 4 розділу ХV "Перехідних положень" Конституції України, виходячи з наступного.

Згідно ст. 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов'язковими до виконання на території України.

Так, нормативно-правовий акт або його окремі положення можуть втратити чинність внаслідок: 1) закінчення терміну дії акту, якщо він мав діяти лише протягом певного строку; 2) формального скасування акту шляхом видання спеціального припису про втрату цим актом чинності; 3) заміни нормативно-правового акту іншим новим нормативно-правовим актом, який регулює ці ж питання. У цьому випадку старий нормативно-правовий акт втрачає чинність навіть у тому випадку, коли у новому акті немає про це спеціального припису; 4) скасування підзаконного нормативно-правового акту органом чи посадовою особою вищого рівня відповідно до їх повноважень; 5) визнання нормативно-правового акту за рішенням адміністративного суду або Конституційного Суду України неконституційним або нечинним внаслідок невідповідності закону чи іншому нормативно-правовому акту більш високої юридичної сили.

Таким чином, суд констатує, що Указ №436/95 на момент виникнення спірних правовідносин та на час розгляду справи по суті не втратив чинності в порядку визначеному законодавством України, є чинним, а томує обов'язковим до виконання на всій території України.

У відповідності до ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Також, суд констатує, що питання щодо неправомірності Указу №436/95 не є предметом розгляду даної адміністративної справи та вимога про скасування Указу №436/95 не заявлена позивачем в позовних вимогах.

Указ №436/95 був прийнятий з метою подальшого вдосконалення організації готівкового обігу, зміцнення касової дисципліни, підвищення ефективності контролю за додержанням суб'єктами господарської діяльності встановленого порядку ведення операцій з готівкою у національній валюті, посилення відповідальності за додержання ними норм з регулювання обігу готівки та виконання своїх зобов'язань перед бюджетами і державними цільовими фондами.

У відповідності до п. 1 Указу №436/95 установлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Положення Національного банку від 15.12.2004 року № 637 "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" (далі - Положення № 637) (чинне на час виникнення спірних правовідносин) розроблено відповідно до статті 33 Закону України "Про Національний банк України", визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Представник позивача наголошував в судовому засіданні, що відповідачами протиправно було не враховано, як доказ оприбуткування позивачем коштів за 15.10.2015 року відомості Книги обліку доходів і витрат, інформації щодо сплати позивачем податку на додану вартість із зазначених сум та дані періодичного звіту РРО за період 01.10.2015 р. - 31.10.2015 р., у якому 15.10.2015 року міститься позиція про оприбуткування готівки

Однак, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.2 Положення № 637 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Згідно п. 2.6 Положення №637 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Таким чином, Положенням №637 (чинним на час виникнення спірних правовідносин) встановлено чіткий порядок оприбуткування готівки в касах.

Зокрема, в матеріалах справи наявна копія КОРО №Р/4, а саме: 12-13 аркуш та копія "z"-звіту за 15.10.2015 р. (а.с. 70-73).

Однак, згідно КОРО №р/4, зокрема на сторінках 12, 13 розділу 2 "Облік руху готівки та сум розрахунків"у графах 1 "Дата", 2 "Номер "z"-звіту (номер розрахункової книжки)" в рядку 11 є відповідний запис за 15.10.2015 року Номер "z"-звіту 0745 (а.с. 72), натомість у графі 5 "Сума розрахунків загальна та графі 6 «Сума розрахунків за ставкою ПДВ 20%» в рядку 11 не має запису про суму здійснених розрахунків за 15.10.2015 року (а.с. 73).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем було порушено п.2.6 Положення №637, а саме: не оприбутковано у КОРО №Р/4 готівкових коштів отриманих за реалізовані товари на загальну суму 10946,66 грн. за 15.10.2015 року згідно "z"-звіту 0745.

У відповідності до п. 2 Указу №436/95 установлено, що штрафні санкції, передбачені цим Указом, застосовуються до осіб, зазначених у статті 1 цього Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і подань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань.

Отже, відповідачем 1 було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.03.2015 року про сплату штрафних санкцій у сумі 54733,33 грн. за порушення позивачем п. 2.6 Положення №637 (чинного на час виникнення спірних правовідносин).

Також, суд критично ставиться до твердження представника позивача про те, що ОСОБА_5, яка підписала Акт перевірки № 0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03.03.2016 року не володіє українською мовою, ніколи її не вчила, так як навчалася в угорській школі, а тому вона не усвідомлювала зміст документу, який підписала.

Представником позивача було надано до суду Атестат Міністерства освіти України про повну загальну середню освіту ОСОБА_5 (дівоче прізвище ОСОБА_7.), згідно якого остання закінчила загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів з угорською мовою навчання (96-97).

Проте, суд констатує наступне.

Так, в матеріалах справи наявний паспорт громадянина України - ОСОБА_5 (а.с. 94).

Згідно ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

У відповідності ст. 53 Конституції України громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Так, у відповідності до Рішення Конституційного суду України від 14.12.1999 р. № 10-рп/99 "У справі за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови)" зазначено, що виходячи з положень статті 10 Конституції України та законів України щодо гарантування застосування мов в Україні, в тому числі у навчальному процесі, мовою навчання в дошкільних, загальних середніх, професійно-технічних та вищих державних і комунальних навчальних закладах України є українська мова. У державних і комунальних навчальних закладах поряд з державною мовою відповідно до положень Конституції України, зокрема частини п'ятої статті 53, та законів України, в навчальному процесі можуть застосовуватися та вивчатися мови національних меншин.

Таким чином, суд констатує, що навчання ОСОБА_5 в загальноосвітній школі з мовою навчання національної меншини не може слугувати беззаперечним фактом не знання громадянином України - ОСОБА_5 української мови.

Натомість, як вбачається з Акту № 0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03.03.2016 року ОСОБА_5 під час перевірки надавала відповідачеві 2 запитувані документи, перелік який зазначено згідно п. 21.1. Акту перевірки (а.с. 41).

Відповідно до п. 80.10 ст. 80 ПК України порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно п. 86.5 ст. 86 ПК України Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У відповідності до абз. 4 п. 86.5 ст. 86 ПК України у разі відмови платника податків, його законних представників або особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта (довідки), посадовими особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки про результати перевірки не пізніше наступного робочого дня після його складення реєструється в журналі реєстрації актів контролюючого органу і не пізніше наступного дня після його реєстрації вручається або надсилається платнику податків, його законному представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції.

Таким чином, ОСОБА_5 в п. 4.1 Акту № 0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03.03.2016 року зазначила, що зауважень до Акту не має та особисто підписала Акт перевірки (а.с. 43).

Відповідно до п. 86.6 ст. 86 ПК України відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання.

Згідно п. 86.7 ст. 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його законних представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення до контролюючого органу за основним місцем обліку такого платника податків протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта (довідки).

Так, у відповідності до п. 4.3 Акту № 0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03.03.2016 року позивачу було запропоновано 10.03.2016 року прибути до відповідача 1 для ознайомлення з матеріалами перевірки, надання вмотивованих пояснень та документів щодо фактів, викладених в Акті перевірки (а.с. 43).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Щодо позовної вимоги позивача про скасування Акту перевірки №0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03.03.2016 року на бланку 000296, суд констатує наступне.

Акт перевірки №0057/07/16/22/НОМЕР_3 від 03.03.2016 року не є рішенням суб'єкта владних повноважень, безпосередньо не породжує певних правових наслідків і сам по собі не має обов'язкового характеру для суб'єктів цих відносин, не тягне за собою виникнення, зміну або припинення прав та обов'язків позивача, а тільки є носієм доказової інформації про виявлені відповідачем 2 порушення та по суті є документом на підставі якого виноситься рішення контролюючого органу, а саме: на його підставі були прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.03.2015 року за № та за №.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вище викладене суд приходить висновку, що відповідачі, як суб'єкти владних повноважень надали до суду достатні та беззаперечні докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і довели правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень від 23.03.2015 року за № , за № , рішення від 26.05.2016 року № 206/В/07-16-10-01-47 та рішення від 07 (01).08.2016 року № 8208/К/99-99-11-03-01-25.

На підставі вище вказаного суд приходить висновку, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 139, 241, 243, 244, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 (смт. АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) до Ужгородської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Загорська, 10 А, ), Головного управління ДФС у Закарпатській області (м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ), Державної фіскальної служби України (м. Київ, пл. Львівська, 8, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасування рішення, визнання протиправним акту фактичної перевірки - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (у редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року).

Головуючий суддяО.М. Шешеня

Судді: С.Є. Гаврилко

С.І. Рейті

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 26.02.2018 року.