Справа № 146/1527/17
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 лютого 2018 р. Справа № 146/1527/17

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б. розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: 24427, АДРЕСА_1) до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (місце знаходження: 24500, Вінницька область, м. Ямпіль, вул. Незалежності, 9) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Томашпільського районного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними, та зобов'язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що є інвалідом ІІІ групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з наслідками аварії на ЧАЕС. Також позивач віднесений до категорії І осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Так, позивач зазначає, що постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 липня 2011 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до статей 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з часу призначення із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян та мінімальної заробітної плати з наступним перерахунком її згідно змін чинного законодавства і встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян і мінімальної заробітної плати. До вересня 2011 року управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі виконувало постанову суду та виплачувало ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, з вересня 2011 року позивач отримує пенсію у розмірі меншому, ніж передбачено статтями 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ в Томашпільському районі із заявою у якій просив здійснити з 01 січня 2014 року перерахунок основної частки пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи (державної пенсії) з обчисленням її в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи - в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, визначених із законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність та підвищення пенсії на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як інваліду війни та виплатити недоплачену з 01 січня 2014 року по теперішній час частку пенсії. Однак, відповіді позивач не отримав.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до правонаступника управління ПФУ в Томашпільському районі - Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою у якій просив відновити виплату пенсії як інваліду учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда 3-ї групи, в розмірах, встановлених статтями 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, яка діяла на час призначення мені пенсії) та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції, яка діяла на час призначення мені пенсії), а також згідно Постанови Томашпільського районного суду від 7 липня 2011 року в адміністративній справі № 2-а-3184/2011, якою зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з часу призначення із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян та мінімальної заробітної плати з наступним перерахунком її згідно змін чинного законодавства і встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян і мінімальної заробітної плати.

Так, позивач зазначає, що йому було відмовлено у задоволенні його заяви. Відтак, оскільки органом пенсійного фонду пенсія не нарахована та не сплачена такі дії є протиправними у зв'язку з чим необхідно зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 26 грудня 2017 року дану адміністративну справу передано на розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 26 січня 2018 року адміністративну справу № 146/1527/17 прийнято до провадження та зазначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20 лютого 2018 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду від Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області надійшов відзив на позовну заяву. У якому, зокрема, зазначено, що відповідно до постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 липня 2011 року управлінням з 23 червня 2011 року по 31 серпня 2011 року сплачувалась ОСОБА_1 пенсія на підставі статей 49, 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У подальшому, пенсія позивачу нараховувалась та виплачувалась відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 745 від 06 липня 2011 року "Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету", а з 01 січня 2012 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23 листопада 2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". На кожний рік Законом України "Про Державний бюджет України" встановлюється розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відтак, виплата основної та додаткової пенсії відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 23 липня 2011 року здійснювалася в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідні роки. У зв'язку із зазначеним, представник відповідача просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

21 лютого 2018 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив. Відповідно до відповіді на відзив, позивач зазначає, що з -1 січня 2014 року є чинними і підлягають застосуванню ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, відповідно до якої державна пенсія для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою по ІІІ групі інвалідності не може бути нижчою 6 мінімальних пенсій за віком та ст. 50 цього Закону в редакції відповідно до якої інвалідам ІІІ групи віднесеним до категорії 1 потерпілих від Чорнобильської катастрофи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Частиною 2 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справи визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного.

ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з наслідками аварії на ЧАЕС. Також позивач віднесений до категорії І осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач одержує державну пенсію та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, як інвалід ІІІ групи у зв'язку з захворюванням пов'язаним з наслідками аварії на ЧАЕС та віднесений до І категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 07 липня 2011 року зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до статей 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з часу призначення із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян та мінімальної заробітної плати з наступним перерахунком її згідно змін чинного законодавства і встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян і мінімальної заробітної плати.

До вересня 2011 року управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі виконувало постанову суду та виплачувало ОСОБА_1 пенсію відповідно до вимог Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, з вересня 2011 року позивач отримує пенсію у розмірі меншому, ніж передбачено статтями 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до управління ПФУ в Томашпільському районі із заявою у якій просив здійснити з 01 січня 2014 року перерахунок основної частки пенсії по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи (державної пенсії) з обчисленням її в розмірі шести мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю внаслідок Чорнобильської катастрофи - в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, визначених із законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність та підвищення пенсії на 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як інваліду війни та виплатити недоплачену з 01 січня 2014 року по теперішній час частку пенсії. Однак, відповіді позивач не отримав.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до правонаступника управління ПФУ в Томашпільському районі - Ямпільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області із заявою у якій просив відновити виплату пенсії як інваліду учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інваліда 3-ї групи, в розмірах, встановлених статтями 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції, яка діяла на час призначення мені пенсії) та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції, яка діяла на час призначення мені пенсії), а також згідно Постанови Томашпільського районного суду від 7 липня 2011 року в адміністративній справі № 2-а-3184/2011, якою зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Томашпільському районі Вінницької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з часу призначення із розрахунку прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян та мінімальної заробітної плати з наступним перерахунком її згідно змін чинного законодавства і встановлення нових розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних громадян і мінімальної заробітної плати.

Листом Ямпільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області повідомило ОСОБА_1 про відсутність підстав для нарахування та виплати пенсії відповідно до статей 49, 50, 54 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, визначення соціального захисту потерпілого населення визначено в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Частиною 4 статті 54 вказаного Закону встановлено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Однак, 19 червня 2011 року набув чинності Закону України від 14 червня 2011 року "Про внесення змін до Закону України "Про Державний Бюджет України на 2011 рік", яким передбачено, що в 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вищезазначеного закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої і визначається розмір пенсії позивача. Аналогічні положення були передбачені в Законах України "Про Державний бюджет України" на 2012 рік, на 2013 рік. Тобто, у 2012-2013 роках норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на відповідний рік.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії, визначений ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 розмір щомісячної компенсації сім'ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Проте, починаючи з 01 січня 2014 року Закон України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в редакції від 16 січня 2014 року не містив жодної норми, яка б обмежувала у 2014 році пряме застосування Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема, статей 50, 54 даного закону, якими визначено перерахунок пенсій.

При аналізі норм чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин встановлено, що лише 01 липня 2014 року Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2014 рік" й Прикінцеві положення цього Закону доповнені п. 6-7, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Приймаючи до уваги, що Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 31 липня 2014 року № 1622-VІІ опубліковано в газеті "Голос України" 02 серпня 2014 року № 146, він набрав чинності 03 серпня 2014 року, тобто визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян делеговано Кабінету Міністрів України з 03 серпня 2014 року.

Виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно застосуванню підлягали норми статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Постанова Кабінету Міністрів № 1210 від 23 листопада 2011 року.

Окрім того, у позовній заяві позивач просить провести перерахунок пенсії по теперішній час, проте станом на сьогоднішній день статті 50, 54 ч. 3 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" діяли в редакції від 28 грудня 2014 року, якою передбачено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, віднесеним до категорії 1, призначається у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Встановлено, що норми і положення статей 50, 54 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Ці норми Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не визнані неконституційними.

Згідно п.12 Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23 листопада 2011 року № 1210 у разі коли розмір пенсійної виплати (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в інвалідів - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, I групи - 285 відсотків, II групи - 255 відсотків, III групи - 225 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

У разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, проводиться перерахунок зазначеної допомоги виходячи з розміру встановленого прожиткового мінімуму.

Умовами п.13 вказаної постанови Кабінету Міністрів України визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах:

1) особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; 2) інвалідам II групи - 379,6 гривні; 3) інвалідам III групи - 284,7 гривні; 4) для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам I групи - 341,64 гривні; інвалідам II групи - 227,76 гривні; інвалідам III групи - 170,82 гривні.

Пунктом 15-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що особи, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" та "Про соціальний захист дітей війни" таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Як вбачається з відповіді управління, позивач отримує пенсію у відповідності до вимог законодавства як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі - 3702,62 грн. із врахуванням додаткової пенсії.

При розгляді даної справи судом береться до уваги позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований також у рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" та від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії", в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Враховуючи вищевикладені обставини та докази у їх сукупності, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст.ст. 49, 50, 54, Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а інші доводи позивача не спростовують законність дій відповідача щодо правильності нарахованої пенсії як особі, що постраждала внаслідок аварії на ЧАЄС, інваліду ІІІ групи.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (місце проживання: 24427, АДРЕСА_1

Ямпільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області (місце знаходження: 24500, Вінницька область, м. Ямпіль, вул. Незалежності, 9).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 26.02.2018

Суддя Мультян Марина Бондівна