Справа № 810/481/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2018 року № 810/481/18

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нездійснення компенсації утриманих із грошового забезпечення позивача та інших виплат сум податку з доходів фізичних осіб, що не були компенсовані за період проходження служби з 03.06.2017 по 27.10.2017 у сумі 32 716,10 грн., зобов'язання відповідача компенсувати позивачу утриману суму податку.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно відмовлено йому у компенсації утриманих за час проходження служби із грошового забезпечення та інших виплат сум податку з доходів фізичних осіб.

Позивач вважає, що такі дії відповідача є незаконними, та такими, що порушують його права, а тому просить суд задовольнити позов.

Ухвалою суду від 01.02.2018 відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі.

До суду 20.02.2018 надійшов письмовий відзив відповідача на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» податкову міліцію виключено із переліку категорії посад, яким передбачено грошову компенсацію утриманих сум податку з доходів фізичних осіб.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що позивач проходив службу в органах податкової міліції на посаді старшого оперуповноваженого ВОСА ПДВ оперативного управління Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Наказом ГУ ДФС у Київській області від 12.10.2017 № 683-о позивача 27.10.2017 звільнено зі служби у запас згідно підпункту «б» пункту 64 (а.с. 8).

У січні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити компенсацію утриманих із його грошового забезпечення та інших виплат сум податку з доходів фізичних осіб (а.с. 9).

Так, згідно наявної в матеріалах справи Довідки про заробітну плату та інші доходи від 16.01.2018 за період проходження служби з червні - жовтні 2017 року з позивача утримано податок з доходів фізичних осіб у сумі 35 783,07 грн. (а.с. 11).

Листом від 17.01.2018 № 165/Г/10-02-05 (а.с. 10) відповідач відмовив позивачу у проведенні такої компенсації з посиланням на те, що Законом України від 21.12.2016 №1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» податкову міліцію виключено із переліку категорії громадян, яким згідно із пунктом 168.5 статті 168 ПК України має бути компенсовано утримані суми податку з доходів фізичних осіб.

Вважаючи таку відповідь протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України

Відповідно до пункту 4.4 статті 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно із пунктом 5.2 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 9.1.2 пункту 9.1 статті 9 ПК України до загальнодержавних податків належать, зокрема, податок на доходи фізичних осіб.

На момент звільнення позивача з податкової міліції 27.10.2017 та на момент звернення до відповідача 11.01.2018 із заявою про відшкодування утриманого податку на доходи з фізичних осіб, законом України від 21.12.2016 № 1797-VIII пункт 168.5 статті 168 ПК України викладено у новій редакції, яка не передбачає відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних працівниками податкової міліції.

Так, згідно із пунктом 168.5 статті 168 ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

У позовній заяві позивач посилається на те, що він має право на компенсацію утриманих із його грошового забезпечення та інших виплат сум податку з доходів фізичних осіб, оскільки 31.05.2017 Постановою КМ України № 375 внесено зміни до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44), та викладено в його новій редакції, яка передбачає, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби.

Проте, суд вважає такі доводи позивача необґрунтованими у зв'язку з тим, що пунктом 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Однак, Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям ПК України.

Крім того, зміни до пункту 2 Порядку № 44 були внесені 31.05.2017 без врахування положень пункту 168.5 статті 168 ПК України, які з 21.12.2016 виключили працівників податкової міліції зі складу осіб, яким передбачається відшкодування утриманих сум податку з доходів фізичних осіб.

Отже, в цій частині положення Порядку № 44 суперечать вимогам пункту 168.5 статті 168 ПК України.

Таким чином, оскільки згідно із ієрархією джерел права Закон це нормативно-правовий акт, що має вищу юридичну силу щодо інших актів, які повинні видаватись на основі Закону, суд вважає, що у спірних правовідносинах слід керуватись нормами та приписами саме ПК України, а не Порядку № 44.

Також, судом враховується, що згідно із пунктом 2.1 статті 2 ПК України зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Пунктом 5.2 статті 5 ПК України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Таким чином, скільки пунктом 168.5 статті 168 ПК України не передбачено відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних працівниками податкової міліції, відмова відповідача у здійсненні позивачу такого відшкодування за період проходження служби з 03.06.2017 по 27.10.2017 у сумі 35 783,07 грн. є обґрунтованою.

Також, суд критично оцінює доводи позивача про те, що пунктом 168.5 статті 168 ПК України не визначено прямої заборони для здійснення такої компенсації, оскільки положення вказаної норми закону встановлюють виключний перелік категорій громадян, яким проводиться відшкодування сум податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав. Натомість, відповідачем доведено суду правомірність та законність оскаржуваних дій.

Враховуючи викладене, адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 77, 241 - 246, 250, 255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.