Справа № 372/1817/17
Суддя: Зінченко О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/1817/17
Провадження № 2-а-2/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2018 року Обухівський районний суд Київської області в складі

Головуючого - судді Зінченко О.М.,

при секретарях судового засідання Абашідзе Т.П., Рудніцька О.В., Євдокімова В.С.,
представників Кулініченко Г.В., Полтєв Є.О., Макаров Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство оборони України, Київського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
20 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати неправомірним дії відповідача в відмові йому в виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності. Отриманої в наслідок виконання обов`язків військової служби.

В судовому засіданні представник позивача Кулініченко Г.В. підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача Міністерство оборони України Полтєв Є.О. в судовому засіданні заперечив проти позову подавши до суду письмове заперечення , щодо позовних вимог, просить в позові відмовити..

Представник відповідача Київський обласний військовий комісаріат Макаров Д.В., в судовому засіданні проти позову заперечив.

Вислухавши представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно поданих документів ОСОБА_1 , проходив військову строкову службу з 07 січня 1985 року по 08 грудня 1986 року в Республіці Афганістан та отримав статус «Учасника бойових дій», що підтверджується копією військового квітка та довідкою Обухівського районного військового комісаріату Київської області (а.с.10,17).

Під час проходження військової служби в Республіці Афганістан отримав множинні осколочні поранення м`яких тканин голови, контузію (а.с.13).

26 липня 2012 року протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України №1493 було встановлено причинний зв`язок мого поранення, контузії з виконанням обов`язків військової служби в Республіці Афганістан, що підтверджується копією витягу(а.с.15).

27 вересня 2012 року комісією МСЕК з 27 вересня 2013 року йому довічно була встановлена друга група інвалідності з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велися бойові дії, що підтверджується копіює довідки (а.с.16).

01 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримав посвідчення інваліда війни другої групи, що підтверджується копією посвідчення.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що «одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин зазначених у цьому пункті».

Реалізуючи своє законне право інваліда на отримання даної грошової допомоги ОСОБА_1 на початку 2016 року звернувся до відповідача, Київського обласного військового комісаріату, з заявою та відповідним пакетом документів, на що йому листом №2/5/866 від 16 червня 2017 року відмовив в задоволенні заяви.

На підставі п.2 ч.1 ст.3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей дія цього закону поширюється зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до частини другої статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання норм цього Закону Кабінетом Міністрів України були прийняти постанови №499 від 28 травня 2008 року та №975 від 25 грудня 2013 року.

Відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року встановлено, що «допомога, що не була призначена, призначається и виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги».

Пунктом 1 даної Постанови затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а пунктом 2 Постанови визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Відповідно до п.2.п.п.4 Порядку. «Одноразова грошова допомога виплачується: військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається: для військовослужбовців строкової служби - за максимальним посадовим окладом за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, у розумінні Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та їх сімей", не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Дана позиція визначена в постановах колегії судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року та 21 квітня 2015 року.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до десятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.7 вищевказаного Порядку №499 встановлено, що керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпоряднику бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови від письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте, відповідачем вказаний обов`язок не виконано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 11,77-78, 241-246 КАС України, суд ,

ВИРІШИВ :
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови за №89 від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 у нарахуванні та виплати одноразової допомоги в зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, отриманої в наслідок виконання обов`язків військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як військовослужбовцю, який отримав другу групу інвалідності в наслідок виконання обов`язків військової служби в порядку, встановленому Постановою Кабінетів Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року на день встановлення інвалідності 27 вересня 2012 року.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного адміністративного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи в порядку письмово провадження, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О. М. Зінченко