Справа № 826/12972/17
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2018 року № 826/12972/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Укрмаслотрейд»
доГоловного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрмаслотрейд» (далі - ТОВ «Укрмаслотрейд», позивач) (адреса: вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, оф. 16/20, м. Київ, 04053, ) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі-ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) (адреса: вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04655, ), в якому, з урахування заяви про зменшення позовних вимог від 23.01.2018, просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2017 № та № повністю, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 170,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав наступне.

Висновки ГУ ДФС у м. Києві, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, про фіктивність взаємовідносин позивача з ТОВ «Сайдекс», ТОВ «Едвант-Актив», ТОВ «Сегентатрейд», ТОВ «Санто Груп», ТОВ «Соліс Трейдінг», ТОВ «Будівельно-дизайнерська група», ПП «Екоскан сервіс», ТОВ «Смарт Бізнес Груп», ТОВ «ВСІ», ТОВ «ТД Маяк», ТОВ «Фані Прайс», ТОВ «Стем-Лтд», ТОВ «Будівельно-дизайнерська група», ТОВ «Пром Тех Постач», ТОВ «Рейлтрак Компані» є протиправними, оскільки спростовуються первинними документами долученими позивачем до матеріалів справи та додатковими доказами, які свідчать про фактичне виконання спірних операцій, про зміни в структурі активів і зобов'язань у власному капіталі позивача, у зв'язку з вчиненням господарських операцій з вищезазначеними контрагентами. Вирок Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2016 у справі № 757/36419/16-к, ухвалений відносно керівника ТОВ «Сайдекс» та вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 09.02.2017 у справі № 755/18666/16-к, ухвалений відносно керівника ТОВ «Пром Тех Постач» за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 205-1 КК України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців), не може свідчити про фіктивність взаємовідносин позивача з ТОВ «Сайдекс» та ТОВ «Пром Тех Постач».

Відносно придбання посередницьких послуг, позивач наголошує, що господарські операції були фактично проведені, їх укладання було пов'язано з необхідністю розширення обсягів реалізації продукції, ринку збуту, пошуком нових контрагентів-споживачів, з якими позивач не міг безпосередньо проводити переговори та укладати угоди на постачання в силу відсутності зв'язків з цими споживачами, які однак, мали сформовані та сталі ділові зв'язки з компаніями, які надавали позивачу послуги в налагодженні нових зв'язків із новими споживачами та ці компанії по суті надавали позивачу актив у вигляді ділового досвіду та вказаних зв'язків, що надавало можливість постійно розширювати ринок збуту, що, однак, природно зумовлювало виникнення додаткових, але обґрунтованих витрат, які є звичайними витратами звичайної господарської діяльності. При цьому, позивач не вбачає підстав для сумніву у вартості послуг чи незрозумілості їх вартості, оскільки він отримував новий ринок збуту, збільшення обсягів постачання, оборотів, що дозволяло розширювати діяльність та планувати збільшення обсягів постачання на широку перспективу на майбутнє і це, як вважає позивач, варто тих витрат, які він несе на початковому етапі розширення власного ринку реалізації.

Знову таки, як зазначає позивач, відносно операцій з постачання продуктів переробки соняшника, які викликали сумнів у фіскального органу, також були виконані. На думку позивача, відповідач не звернув на умови постачання, та вимагав під час перевірки надання документів, які звичайно відсутні за тих умов поставки, які були обумовлені у договорах. Позивач наголошує, що, наприклад, умови «франко-склад», взагалі не передбачають участі постачальника навіть у навантаженні продукції на транспортний засіб, що відповідно, не передбачає оформлення таким постачальником транспортних документів та відносин з транспортним підприємством, що залишалося поза увагою фіскального органу, який навіть в таких випадках наполягав не необхідності наявності транспортної документації від постачальника. При цьому, як зазначає позивач, відповідач не заперечує фактичної наявності товарів/обладнання/продукції у позивача, придбаного у таких контрагентів.

Що стосується придбання транспортно-експедиційних послуг, позивач зазначає, що документально підтверджується рух товарів, у тому числі на експорт та, відповідно, придбання цих послуг. Судь доводів відповідача зводиться до того, що у постачальника таких послуг є «товарний обрив», оскільки особа, яка надавала такі послуги не придбала їх ще у іншої особи, а придбавала товари. Позивач звертає увагу, що послуга надається особою, яка їх надає та, відповідно, її надання цією особою не може бути пов'язано з необхідністю придбання цих послуг у іншої особи, а відтак відсутні висновки про так званий «товарний обрив».

Позивач звертає також увагу, що в окремих випадках за відносинами з контрагентами, «першою подією» було здійснення попередньої оплати, що вже само по собі є підставою для формування податкового кредиту з ПДВ, однак, як зазначає позивач, відповідач залишає це без уваги та вдається до оцінки подальшого руху активів, що однак не впливає на визначення дати «першої події».

Висновок відповідача про безпідставне віднесення суми визнаних штрафних санкцій по взаємовідносинам позивача з компанією «Brightford LTD» до валових витрат спростовується абз. 9 п. 20 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 та листом ДФС України від 05.10.2015 № 21051/6/99-99-19-02-02-15. Також позивач не погоджується з висновком відповідача про неправильне застосування ставки корисного використання основних засобів при розрахунку податкових різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, оскільки позивачем було придбано не нові основні засоби, а бувші у використанні, середній строк експлуатації яких 8 років, тому положення п/п. 138.3.3 п. 138.3 ст. 138 ПК України не можуть бути застосовані. Крім того, складення контрагентами позивача податкових накладних з порушенням вимог чинного законодавства України та з порушенням строку їх реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, які були зареєстровані в наступних податкових періодах, не можуть створювати негативних наслідків для самого позивача та позбавляти останнього на включення сум податку на додану вартість за такими податковими накладними до податкового кредиту.

Щодо порушення строку подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства ТОВ «Укрмалострейд» за перше півріччя 2016 року, позивач стверджує, що дана декларація була подана в строк передбачений п/п. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49 ПК України, що підтверджується квитанцією № 1 від 09.08.2016 про направлення податкової декларації в електронній формі до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та квитанцією № 2 від 09.08.2016 про прийняття податкової декларації з податку на прибуток підприємства ТОВ «Укрмаслотрейд» за перше півріччя 2016 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві. Враховуючи все вищезазначене, позивач зазначає, що висновки зроблені в Акті перевірки є частково протиправними та просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2017 № та № повністю, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2017 № - в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 170,00 грн.

Окремо, у заявах від 07.02.2018, від 09.02.2018 щодо строків розгляду, позивач звертає увагу на той факт, що наявність спору значно впливає на прийняття товариством управлінських рішень, призводить до неможливості реалізації довгострокових проектів, оскільки можлива подальша необхідність покриття зазначених грошових зобов'язань може спричинити ситуацію, коли товариство не зможе належним чином виконати власні зобов'язання перед контрагентами. Позивач зазначає, що зазначене ставить під загрозу конкурентоспроможність позивача, що є неприпустимим в умовах ринкової економіки, а тому предмет спору у даній справі та тривалість його вирішення має значну важливість для товариства.

Відповідач проти позову заперечував, з підстав викладених в Акті перевірки, вважає висновки зроблені у вищезазначеному акті обґрунтованими, звертає увагу, що обставини діяльності позивача та його контрагентів встановлені вірно та до них вірно застосовано податкове законодавство, у зв'язку з чим не вбачається підстав для задоволення позову, оскільки вважає, що спірні операції фактично не виконувались та по деяким контрагентам є ухвалені обвинувальні вироки судів у кримінальних справах, які свідчать про фіктивність таких контрагентів. Однак, під час розгляду справи відповідачем не надано жодного документу, який став підставою для висновків, викладених в Акті перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2017 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд на 23.01.2018.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На підставі ч. 3 ст. 194 КАС України у судовому засіданні 23.01.2018 ухвалено про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Таким чином справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані матеріали, пояснення та заперечення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

На підставі наказів ГУ ДФС у м. Києві від 02.02.2017 № 719 та від 07.06.2017 № 4654 і направлень від 17.02.2017 № 964/26-15-14-04-06, від 22.02.2017 № 140/26-15-14-01-02, № 309/26-15-14-06-03, № 532/26-15-14-03-03, від 13.06.2017 № 1997/26-15-14-03-05, № 631/26-15-14-01-02, № 632/26-15-14-01-02 контролюючим органом проведеному документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Укрмаслотрейд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 10.10.2014 по 31.12.2016, за результатами якої складено акт від 10.07.2017 № 291/26-15-14-01-02/39437627 (далі - Акт).

Зазначеною перевіркою встановлено наступні порушення позивачем:

- заниження задекларованих ТОВ «Укрмаслотрейд» показників у рядку 2120 Звіту про фінансові результати «Інші операційні доходи» у загальній сумі 405 992,00 грн., в тому числі за 2015 рік у сумі 405 992,00 грн.;

- безпідставне віднесення ТОВ «Укрмаслотрейд» до рядка 2180 Звіту про фінансові результати «Інші операційні витрати» витрати з придбання послуг, в результаті чого завищено витрати на загальну суму 20 923 056,00 грн.;

- безпідставне віднесення ТОВ «Укрмаслотрейд» до рядка 2180 Звіту про фінансові результати «Інші операційні витрати» визнані штрафні санкції, в результаті чого завищено витрати на загальну суму 1 199 610,00 грн.;

- порушено вимоги пп. 138.3.3 п. 138.3, п. 138.2 ст. 138 ПК України, що призвело до заниження фінансового результату до оподаткування у загальній сумі 5 459 074,00 грн.;

- порушено вимоги п. 198.6 ст. 198 ПК України, у зв'язку з чим завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 5 878,92 грн.;

- порушено вимоги п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, п. 16 Наказу «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 31.12.2015 № 1307, затвердженого в Міністерстві юстиції України від 26.01.2016 за № 137/28267, що призвело до завищення податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 116 900, 00 грн.;

- порушено вимоги п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення ТОВ «Укрмаслотрейд» податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по податкових накладних, отриманих від ТОВ «Сайдекс», ТОВ «Едвант-Актив», ТОВ «ВСІ», ТОВ «Будівельно-дизайнерська група» на загальну суму 400 998,66 грн.;

- несвоєчасно подано податкові декларації з податку на прибуток підприємства за перший квартал 2016 року та перше півріччя 2016 року.

Суть доводів відповідача зводиться до того, що позивач мав взаємовідносини з контрагентами, які мають ознаки фіктивних підприємств, по деяким керівникам контрагентів судами ухвалено вироки про притягнення до кримінальної відповідальності, позивачем безпідставно включено до складу витрат визнані штрафні санкції по взаємовідносинам з компанією «Brightford LTD» та неправильно розраховано податкові різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, позивач неправомірно включив до податкового кредиту суми з податку на додану вартість на підставі податкових накладних, складених з порушенням вимог чинного податкового законодавства України та не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім того, позивачем несвоєчасно подано податкові декларації з податку на прибуток підприємства за перший квартал та перше півріччя 2016 року.

На підставі вищезазначеного Акту відповідачем винесено наступні податкові повідомлення-рішення від 24.07.2017: № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 5 834 201,00 грн., з яких основний платіж 5 037 791,00 грн. та штрафні санкції 796 410,00 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 654 721,00 грн, з яких основний платіж 523 777,00 грн. та штрафні санкції 130 994,00 грн.; № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 340,00 грн.

Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2017 № та № протиправними повністю, а податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2017 протиправним в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 170,00 грн., позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Проаналізувавши у взаємозв'язку з вищенаведеним положення:

- ПК України (в редакції на час спірних операцій), а саме: п/п 4.1.4, ст. 4 (щодо принципу презумпції правомірності рішень платника податку), п/п. 14.1.36. (щодо визначення терміну «господарська діяльність»), п/п. 14.1.191. (щодо визначення «постачання товарів»), п/п. 14.1.202. (щодо визначення «продаж (реалізація) товарів»), п/п. 14.1.185. (щодо визначення «постачання послуг»), п/п. 14.1.203 (щодо визначення «продаж результатів робіт (послуг), п/п 14.1.231 (щодо визначення «розумна економічна причина (ділова мета)»),

- (щодо оподаткування прибутку підприємств, щодо формування витрат), а саме: п/п. 14.1.27. (щодо визначення терміну «витрати»), , п/п. 14.1.228. (щодо визначення поняття «собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг»), п. 49.18 (щодо строку подання податкової декларації з податку на прибуток підприємств), п/п 134.1.1 (щодо об'єкту оподаткування), п. 135.1. (щодо бази оподаткування), п. 137.1 (щодо порядку нарахування податку на прибуток підприємства; дати визнання витрат), п. 138.2. (щодо випадків, коли фінансовий результат до оподаткування зменшується; щодо визнання витрат на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат), п. 138.1. (щодо складу витрат, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування), п. 138.3 (щодо порядку розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об'єкта оподаткування), п/п. 138.3.3. (щодо визначення мінімальних допустимих строків амортизації основних засобів та інших необоротних активів), п/п. 138.4. (щодо періоду визнання витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, які визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг), п/п. 139.1.9 (щодо не включення до складу витрат тих витрат, що не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами);

- (щодо ПДВ) п/п. 14.1.178 (щодо визначення «податок на додану вартість»), п/п. 14.1.181 (щодо визначення «податковий кредит»), п. 185.1. (щодо визначення «об'єкт оподаткування»), п п. 188.1. (щодо бази оподаткування), п. 198.1. (щодо обставин, наявність яких зумовлює виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.2. (щодо дати виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту), п. 198.3. (щодо порядку визначення податкового кредиту), п. 198.6. (щодо наслідків не підтвердження сум податку), п. 201.1. (щодо обов'язку видати податкову накладну та обставин, які зумовлюють їх видачу), п. 201.4. (щодо дати видачі податкової накладної), п. 201.6. (щодо статусу податкової накладної (п/н) та її відображення у РПН), п. 201.7. (щодо видачі п/н на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс); п. 201.8. (щодо осіб, яким надано право нарахування податку та видачі п/н), п. 201.10 (щодо видачі п/н платником податку та статусу п/н як підстави нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту),

- а також положення ст. 62 Конституції України (щодо невинуватості особи, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду) п/п. 16.1.2., 16.1.3., п. 44.1. ПК України (щодо ведення обліку та підтвердження задекларованих відомостей), ст. 204 ЦК України (щодо правомірності правочину), параграф 3 глави 54 ЦК України та параграф 1 глави 30 ГК України (щодо вимог до господарської операції за договором поставки), главу 63 ЦК України (щодо вимог до господарської операції за договором про надання послуг), главу 65 ЦК України та главу 32 ГК України (щодо вимог до господарської операції за договором транспортного експедирування), ст. 205 КК України (фіктивність підприємства), ст. 205-1КК України (підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців), ст.102-1Кодексу законів про працю України (щодо трудової діяльності за сумісництвом), ч. 2. ст. 3., ч. 1 ст. 9, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999, суд приходить до наступних висновків.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути видані за фактично вчиненою операцією.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту з ПДВ, виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкових вигод та які є передумовою його формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: (1) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; (2) документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; (3) придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; (4) наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; (5) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (6) наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПК України та підписана уповноваженою особою.

У той же час, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв'язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту в контексті розглядуваних операцій, зокрема, це: не пов'язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності), фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій, видача податкової накладної особою, яка не є платником ПДВ та, крім того, відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів/податкових накладних.

У взаємозв'язку з вищенаведеним, суд, вирішуючи спір по суті, також зазначає, що відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Окрім того, відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 77 КАС України, суд також виходить з того, що суб'єкт владних повноважень не має права, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатися на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення, тобто оскаржувані рішення оцінюються судом виходячи з доведеності з боку податкового органу тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені податковим органом в Акті перевірки, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права, при вирішенні спірних взаємовідносин.

У даному випадку, як приходить до висновку суд, відповідач в порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України, та з урахуванням приписів ст. 211 та ч. 2 ст. 74 КАС України (щодо предмету доказування), не довів належними та допустимими доказами наявності обставин, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства, наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод, а відтак податковий орган не довів законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень.

Доводи, покладені ГУ ДФС у м. Києві в основу висновків Акту перевірки та оскаржуваних рішень, є доволі гіпотетичними та неприпустимо спрощеними, висновки відповідача по суті ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах, з огляду на що висновки Акту перевірки не можуть бути підставою для висновків про порушення позивачем податкового законодавства за відносинами із зазначеними контрагентами та підставою для прийняття спірних рішень.

Між тим, позивачем надано сукупність первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують виконання такого роду операцій, які не дають підстав для сумніву щодо фактичного здійснення спірних операцій, підстав для висновку про нездійснення спірних операцій контрагентами позивача та про відсутність у позивача підстав для формування спірних сум податкових вигод.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.10.2014 ТОВ «Укрмаслотрейд» зареєстровано Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією за реєстраційним номером 1 070546, місцезнаходження: м. Київ, вул. Вознесенський узвіз, 14, оф. 16/20, ідентифікаційний код 39437627.

У період, за який проводилась перевірки, товариство було платником ПДВ.

Відповідно до Загальних положень Акту перевірки, визнається наявність у товариства власних та орендованих, які використовуються в діяльності товариства (додаток № 2 до Акту перевірки).

Діяльність за КВЕД: «Вантажний автомобільний транспорт», «Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту», «Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами».

Як зазначено в Акті перевірки, фактично здійснювало оптову торгівлю соняшниковою олією, фосфатним концентратом соняшниковим та надавало послуги перевезення автомобільним транспортом.

Так, відповідно до договорів поставки, укладених між позивачем та ПП «Віктор і К» № 12061501 від 12.06.2015 і № 06-7/УМТ від 06.07.2015 та позивачем і ТОВ «Гідросенд» № 131015 від 13.10.2015, ТОВ «Укрмаслотрейд» здійснювало оптову закупівлю олії соняшникової різного асортименту та продаж її покупцям за більш вигідною ціною, як на території України, так і поза її межами.

Реальність вищезазначених операцій підтверджується первинними документами наданими позивачем: договорами поставки, видатковими накладними, товаро-транспортними накладними, виписками з банківських рахунків позивача про перерахування коштів за поставлений товар та відсутністю виявлених порушень відповідачем в Акті перевірки по даним господарським операціям.

У суду відсутні правові підстави для висновку про юридичну дефектність вказаних документів.

З метою успішного та ефективного ведення своєї господарської діяльності з продажу олії соняшникової і враховуючи великі об'єми реалізації товару, позивачем в період 2015-2016 роки були укладені договори про надання посередницьких послуг з ТОВ «Снабімпекс», ТОВ «Сегента Трейд», ТОВ «Санто Груп», ТОВ «Соліс Трейдінг», ТОВ «Будівельно-дизайнерська група», ПП «Екоскан Сервіс», ТОВ «Смарт Бізнес Груп», ТОВ «ВСІ», ТОВ «Торговий дім «Маяк» (далі - договори посередницьких послуг).

Відповідно до п. 1.1. Договорів посередницьких послуг Замовник (позивач) доручає, а Виконавець (Контрагенти по Договорам посередницьких послуг) приймає на себе виконання посередницьких послуг з пошуку контрагентів на покупку олії соняшникової на умовах, передбачених цим договором, і надати Замовнику послуги з супроводу угод з покупцями (третіми особами), використовуючи інформаційну базу Замовника.

Виконавець здійснює пошук партнерів, підготовлює контракти, угоди і договори, надає інші послуги, що спряють укладенню договорів та інших співвідношень між замовником і третьою особою. Договори та інші угоди укладаються безпосередньо між замовником та третьою особою. Замовник не має право встановлювати зв'язки з третіми особами самостійно, без попереднього повідомлення виконавця. Виконавець зобов'язується охороняти комерційні, фінансові та інші інтереси замовника; сприяти замовнику у проведенні переговорів тв брати участь в узгодженні умов угод; оцінювати економічну і комерційну ефективність укладених замовником угод на основі проведеного аналізу ринку; здійснювати рекламні послуги. Виконавці мають право залучати інших осіб до виконання послуг. Вартість послуг визначається в актах приймання-передачі на договірних умовах.

Факт надання послуг за договорами посередницьких послуг підтверджується актами надання послуг: № 375 від 31.12.2015, № 210 від 31.10.2015, № 157 від 31.08.2015, складеними між позивачем та ТОВ «Снабімпекс»; № 311255 від 31.12.2015, № 301152 від 30.11.2015, № 3009151 від 30.09.2015, складеними між позивачем та ТОВ «Сегента Трейд»; № 31/12/15/10 від 31.12.2015, № 31/08/15/1 від 31.08.2015, № 31/10/15/7 від 31.10.2015, складеними між позивачем та ТОВ «Санто Груп»; № 3011/5 від 30.11.2015, № 3110/1 від 31.10.2015, № 3108/3 від 31.08.2015, № 3107/1 від 31.07.2015, № 3112/7 від 31.12.2015, № 3009/2 від 30.09.2015, складеними між позивачем та ТОВ «Соліс Трейдінг»; № 3/16 від 31.03.2016, складеним між позивачем та ТОВ «Будівельно-дизайнерська група»; № 42 від 31.03.2016, № 15 від 29.02.2016, складеними між позивачем та ПП «Екоскан Сервіс»; № 31-08/1 від 31.08.2016, № 31-04/1 від 30.04.2016, складеними між позивачем та ТОВ «Смарт Бізнес Груп»; 2605/1 від 26.05.2016, складеним між позивачем та ТОВ «ВСІ»; № 3101 від 31.01.2016, складеним між позивачем та ТОВ «Торговий дім «Маяк».

Також позивачем для підтвердження реальності господарських операцій за договорами посередницьких послуг з пошуку покупців для продажу олії соняшникової різного асортименту, були долучені до матеріалів справи договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, складені між позивачем та покупцями, яких було знайдено в результаті наданих послуг за договорами посередницьких послуг, а саме: ТОВ «Віста», ТОВ «Торговий дім «Крокус», ТОВ «Золотий урожай», ТОВ «Ашленд», ТОВ «Компанія «Кама», ТОВ «Юніверсал фіш компані», ТОВ «ББФ», ПП «Сільвер фуд», ТОВ «Баліс», ТОВ «Інвестиції УП», ТОВ «Імперія жирів», ТОВ «Паритет агро», ПСП «Ківшовата», ТОВ «Одеський коровай», ПП «Торговий дім «Золота миля», ПАТ «Новокаховських завод плавлених жирів», ПОСП «Дружба», ТОВ «Смачні технології», ТОВ «Будівельний дім «Гайсин», ПАТ «Концерн «Хлібпром», ПП «Бест», ТОВ «Кіровогорадхліб-2014», ПАТ «Криворіжхліб», ПАТ «ВО «Одеський Консервний завод», МПЗ «Легко», ВП ПАТ «МЗВКК», ПП ВТК «Лукас», ТОВ «ВПК «Агроресурс», ТОВ «Миколаївський хлібзавод № 1», ТОВ «Тайфун 2000»,, ТОВ «Фея», ТОВ «Інтерфлот», ТОВ «Черкасихліб», ПП «Ліга А», ПП «Спецбудпроект-Н», ТОВ «Київський маргариновий завод», ТОВ «Терра фуд», ТОВ «Квадро», ТОВ «Хлібзавод «Салтівський», ТОВ «Укрпродакорд», ПАТ «Шполянський завод продтоварів», ТОВ «Ново-Водолажський масло-жировий комбінат», ПАТ «Ясен», ПАТ «Київхліб», ТОВ «Техномолпром», ТОВ «Одеський ТД «Сонячна долина», ТОВ «Аквафрост», ТОВ «Кондитерська фабрика «Ярич», ТОВ «Рибоконсервний завод «Екватор», ТОВ «Снек експорт», ТОВ «Продторгресурс», ПАТ «Київський маргариновий завод», ПАТ «Київхліб», ТОВ «АЛГ-Груп», ТОВ «Мошурівський консервний завод», ТОВ «Аргон», ТОВ «Сучасні торгівельні технології», ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Андрушівський маслосирзавод», ТОВ «Форес», ПАТ «Харківська бісквіта фабрика».

Крім того, в матеріалах справи знаходяться довідки про надходження коштів на рахунок ТОВ «Укрмаслотрейд» від вищеперерахованих покупців за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 та за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Таким чином, фактичне виконання посередницьких операцій підтверджується не лише власне первинними документами між учасниками вказаних операцій, але й наступним рухом товарів між покупцями та постачальниками олії.

Також, з метою реалізації олії соняшникової, позивачем було укладено договори транспортного експедирування з ТОВ «Фані Прайс», ТОВ «Стем-Лтд», ТОВ «Будівельно-дизайнерська група», ТОВ «Пром Тех Постач», ТОВ «Рейлтрак Компані» (далі - договори транспортного експедирування). Згідно даних договорів транспортного експедирування, позивач здійснював перевезення олії соняшникової покупцям, яким продавав товар, в тому числі і покупцям, які були знайдені, в результаті наданих послуг за договорами посередницьких послуг.

Пунктом 1.1. Договорів транспортного експедирування передбачено, що експедитор від свого імені та за рахунок Замовника забезпечує здійснення перевезення вантажу Замовника автомобільним транспортом у міжміському сполученні.

Згідно з п. 1.2. Договорів Експедитор в інтересах Замовника виконує такі транспортно-експедиційні операції, пов'язані з перевезенням:

- розробляє та узгоджує із Замовником маршрут перевезення;

- здійснює пошук перевізника;

- організовує забезпечення відправлення та одержання вантажу;

- проводить інші операції, пов'язані з перевезенням.

Відповідно до п. 1.4. Договорів на підтвердження наданих Експедитором Замовнику послуг за Договором складають акт.

Факт реального виконання зазначених договорів транспортного експедирування підтверджується складеними між позивачем та контрагентами за даними договорами актами приймання-передачі наданих транспортно-експедиторських послуг: № 07/311215 від 31.12.2015, № 06/301115 від 30.11.2015, № 05/311015 від 31.10.2015, № 04/300915 від 30.09.2015, № 03/310815 від 31.08.2015, № 02/310715 від 31.07.2015, № 01/300615 від 30.06.2015, складеними між позивачем та ТОВ «Фані Прайс»; № 9/300916 від 30.09.2016, № 8/310816 від 31.08.2016, № 7/310716 від 31.07.2016, складеними між позивачем та ТОВ «Стем-Лтд»; № 29.02.16 від 29.02.2016, № 31/03-16 від 31.03.2016, № 10/300616 від 30.06.2016, № 7/310516 від 31.05.2016, складеними між позивачем та ТОВ «Будівельно-дизайнерська група»; № 26 від 31.03.2016, № 01 від 29.02.2016, № 1 від 31.01.2016, складеними між позивачем та ТОВ «Пром Тех Постач»; № 04012016 від 29.02.2016, складеним між позивачем та ТОВ «Рейлтрак Компані».

Крім того, до кожного вищезазначеного акту приймання приймання-передачі наданих транспортно-експедиторських послуг, в матеріалах справи містяться додатки до актів приймання - передачі з деталізацією маршрутів та товарно-транспортні накладні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були придбані ємності металеві згідно договору поставки від 30.11.2015, укладеного між позивачем та ТОВ «Едвант Актив» у загальній кількості 2 штуки, об'ємом 50 куб.м. та договору поставки від 15.12.2015, укладеного між позивачем та ТОВ «Сайдекс», у кількості 6 штук, об'ємом 63 куб. м.

Факт реального постачання ємностей металевих за вищезазначеними договорами підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, договором № 1412/ПД відступлення права вимоги від 07.12.2015, укладеним між ТОВ «Едвант Актив», ТОВ «Навігатор-Тех» та ТОВ «Укрмаслотрейд», договором відступлення права вимоги від 21.12.2015, укладеним між ТОВ «Сайдекс», ТОВ «Едвант Актив» та ТОВ «Укрмаслотрейд» та платіжними дорученнями, згідно яких позивачем було сплачено вартість ємностей металевих новим кредиторам.

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує того факту, що ємності металеві були поставлені позивачеві, дана обставина додатково підтверджується тим, що дані ємності знаходяться на обліку підприємства як основні засоби, однак відповідач вважає, що вищезазначені ємності були поставлені не в результаті взаємовідносин позивача з ТОВ «Едвант Актив» та ТОВ «Сайдекс». Проте, на підтвердження своїх висновків, відповідач не зазначає яким чином, або в наслідок яких господарських операцій дані ємності металеві, які фактично знаходяться у позивача, останнім були придбані.

В порядку виконання обов'язку, визначеного ч. 2 ст. 77 КАС України не довів належними та допустимими доказами придбання вказаних ємностей у іншої особи, ніж зазначений в первинних документах постачальник. У той же час, висновок суду не може ґрунтуватись на припущеннях органу доходів і зборів.

З аналізу положень п. 44.1 ст. 44 ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та правових висновків викладених в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № К/9901/433/18 та постанові від 31.01.2018 у справі № К/9901/3906/18, для визнання господарської операції реальною, необхідним є складення платником податку всіх первинних документів, які є обов'язковими для певного виду господарських операцій та необхідна наявність зміни в структурі активів і зобов'язань у власному капіталі підприємства, у зв'язку з вчиненням такої господарської операції.

З наданих первинних документів позивачем на підтвердження господарських операцій за договорами посередницьких послуг, договорами транспортного експедирування, договорами поставки укладеними позивачем з ТОВ «Едвант Актив» та ТОВ «Сайдекс» і додаткових документів наданих позивачем на підтвердження вищезазначених господарських операцій, вбачається наявність всіх первинних документів, які є обов'язковими згідно чинного законодавства України для такого виду господарських операцій, та вбачається зміна в структурі активів і зобов'язань у власному капіталі позивача, у зв'язку з вчиненням вищезазначених господарських операцій.

Суд вважає недоведеним висновок відповідача про відсутність у контрагентів позивача по спірним господарським операціям трудових ресурсів та основних засобів, оскільки на підтвердження зазначених обставин відповідачем не надано жодних доказів, окрім лише відображення загальних відомостей відносно наведеного в Акті перевірки. Так, на підтвердження вказаних обставин не надано власне звітності з ПДФО вказаних контрагентів, на яку міститься посилання в Акті перевірки, не надано відомостей з інформаційних баз відносно сплати ЄСВ, звітності з податку на прибуток, із сукупного аналізу яких можна б було зробити висновок відносно характеру ведення діяльності контрагентів та, відповідно, висновок - чи здійснювали такі контрагенти звичайну господарську діяльність.

В контексті наведеного суд наголошує, що у даному випадку в рамках надання посередницьких послуг по суті здійснювались операції, спрямовані на розширення ринку збуту продукції позивача, освоєння цих ринків, позивач по суті придбавав діловий досвід, ділові зв'язки як актив, який він не міг набути самостійно, без посередників, які маючи ділові зв'язку у певному сегменті ринку, таким чином сприяли позивачу отримати довгострокові контракти та зв'язки, що є звичайною діловою практикою для цілей ведення бізнесу. Проведення таких операцій не потребує значних трудових ресурсів, де власне керівник контрагента може самостійно вести переговори та вчиняти аналогічні дії з метою встановлення ділових зв'язків між позивачем та покупцями його продукції/товарів. Водночас, він не позбавлений залучати і інших осіб на умовах субпідряду. Під час розгляду справи відповідачем не доведено перед судом обсягів активів, трудових та матеріальних ресурсів, які були необхідні для виконання спірних операцій та повинні були бути у контрагентів, але були відсутні.

Підпунктом 14.1.231 п. 14.1. ст. 14 ПК України передбачено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічним ефектом слід вважати отриманням прибутку (доходу) суб'єктом господарської діяльності від ведення господарської діяльності.

Згідно з податкових декларацій з податку на прибуток позивача за 2015 та 2016 роки, з урахуванням поданих уточнюючих податкових декларацій вбачається, що дохід ТОВ «Укрмаслотрейд» становив: в 2015 році: 10 392 135,00 грн. та сплачено податок на прибуток у розмірі 196 615,00 грн., в 2016 році: 314 515 406,00 грн. та сплачено податок на прибуток у розмірі 364 938,00 грн.

Враховуючи наявність доходу позивача від ведення господарської діяльності та аналізуючи господарські операції за договорами поставки та договорами транспортного експедирування у взаємозв'язку, судом вбачається наявність ділової мети у позивача по спірним господарським операціям.

Слід також зазначити, що в Акті перевірки не наведено жодних обставин та не надано суду доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов'язаність операцій з господарською діяльністю позивача, фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

Виходячи з наведеного спростовуються припущення фіскального органу про відсутність ділової мети та сумніви щодо вартості наданих послуг, як такі, що не ґрунтуються на доказах.

Суд вважає помилковими припущення відповідача про те, що про нереальність спірних господарських операцій свідчать однаковий зміст і форма договорів, керівники контрагентів займають посади на інших підприємствах та контрагенти позивача фігурують у кримінальних справах, на підставі наступного.

Щодо висновку відповідача про однаковий зміст та форму договорів за спірними господарськими операціями, то позивачем в своїх письмових поясненнях та в усних поясненнях наданих в судовому засіданні у даній справі, зазначено, що дані договори розроблялися юристами позивача, який за всіма договорами був замовник послуг або робіт, а тому дана обставина не може свідчити про фіктивність господарських операцій за такими договорами. Суд вважає такий порядок дій звичайною діловою практикою застосування у діяльності компанії певних шаблонів договорів з однаковим змістом, що аж ніяк не свідчить про нездійснення певних операцій.

Щодо висновків відповідача про те, що керівники контрагентів позивача працюють посадовими особами на інших підприємствах та фігурують у кримінальних справах, суд зазначає, що сама по собі ця обставина, на підтвердження якої, до речі, відповідачем не надано жодних доказів, не свідчить про нездійснення спірних операцій. Зазначення цих обставин в Акті перевірки свідчить про формування висновків Акту перевірки на домислах та припущеннях. Трудове законодавство не обмежує право фізичних осіб працювати лише на одному підприємстві, фізичні особи не позбавлені права працювати за сумісництвом. Не може свідчити про нереальність господарських операцій і участь контрагентів позивача у кримінальних справах, оскільки згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Суд звертає увагу на загальновідому та поширену практику, неодноразово встановлену у судових рішеннях, за якою реєстрація кримінальних проваджень зазвичай призводила до нарахування податкових зобов'язань лише за самим фактом реєстрації проваджень, що суперечить ст. 62 Конституції України. Ця практика також свідчить про те, що у багатьох випадках керівники таких підприємств надалі, при оскарженні податкових рішень у суді, заявляли про тиск під час розслідування з метою добитися слідчими органами бажаного результату для цілей визнання фіктивної діяльності підприємств. Відтак, само по собі зазначення щодо фігурування певної особи у кримінальному провадженні не має будь-якого правового значення для цілей визначення у даному випадку податкових зобов'язань.

Суд вважає, що не можуть свідчити про нереальність господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сайдекс» і ТОВ «Прот Тех Постач» і ухвалений вирок Печерським районним судом м. Києва від 19.09.2016 у справі № 757/36419/16-к відносно керівника ТОВ «Сайдекс» за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205-1КК України та ухвалений вирок Дніпровським районним судом м. Києва від 09.02.2017 у справі № 755/18666/16-к, відносно керівника ТОВ «Пром Тех Постач» за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1КК України. Так, відносно керівників цих товариств, вироки ухвалено за угодою про визнання винуватості.

Стаття 205-1КК України передбачає відповідальність за підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців.

Суд зазначає, що ухвалення судом вироку у кримінальній справі відносно керівників ТОВ «Сайдекс» та ТОВ «Пром Тех Постач» за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 205-1КК України само по собі не свідчить про фіктивність вищезазначених підприємств. Так, КК України містить ст. 205- «Фіктивне підприємство», яка передбачає відповідальність за створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона. Отже, лише ухвалення судом вироку у кримінальній справі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205 КК України, може свідчити про фіктивність підприємства.

Крім того, наявність вироків відносно керівника ТОВ «Сайдекс» та керівника ТОВ «Пром Тех Постач» за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205-1 КК України, а саме - щодо підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців, не свідчить про нереальність господарських операцій по взаємовідносинам між позивачем та ТОВ «Сайдекс» і ТОВ «Пром Тех Постач».

З цих вироків не вбачається проведення аналізу господарських операцій між позивачем та цими контрагентами або подальша діяльність вказаних товариств з метою надання контрагентам необґрунтованої податкової вигоди. Натомість, у разі наявності всіх первинних документів та руху активів в структурі підприємства в результаті вчиненої господарської операції, така господарська операція є реальною і контрагент має право користуватися податковими вигодами, передбаченими чинним податковим законодавством України, в результаті вчинення вищезазначеної господарської операції.

Слід також зазначити, що під час розгляду справи не надано рішення суду відносно контрагентів позивача, яке б набрало законної сили та яке б було прийнято в порядку ст. 55-1 ГК України («Фіктивна діяльність суб'єкта господарювання»). Не надано рішення суду, прийнятого в порядку ст. 234 ЦК України щодо фіктивності правочинів, тобто щодо вчинення правочинів без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Не надано рішення суду про визнання правочинів з контрагентом недійсними з підстав їх суперечності інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, як-то передбачено приписами ч. 3 ст. 228 ЦК України. Також не надано рішення суду, яке б було прийнято в порядку ст. 207 ГК України щодо визнання недійсними спірних операцій з підстав їх невідповідності вимогам закону, або вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, тощо.

Відносно висновків відповідача щодо взаємовідносин позивача з компанією «Brightford LTD», суд також не погоджується з висновками відповідача, стосовно того, що позивач не мав права включати до валових витрат визнанні штрафні санкції.

Так, 04.08.2016 між позивачем та компанією «Brightford LTD» укладено договір № 02/0816.

Відповідно до п. 1.1 Договору № 02/0816 Продавець зобов'язується поставити і передати у власність Покупця соняшниковий фосфатидний концентрат виробництва ПП «Віктор і К», а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити вартість поставленого Товару в установленому в Договорі порядку. Товар постачається партіями. Кількість Товару в партії погоджується сторонами в кожній Додатковій угоді.

Пунктом 3.4. Договору № 02/0816 передбачено, що поставка Товару здійснюється в строк 5 (п'ять) робочих днів з моменту отримання Продавцем (в любій зручній для сторін формі) заявки Покупця, якщо інший строк не буде погоджений сторонами в Додаткових угодах.

Згідно з п. 4.1. Договору № 02/0816 Покупець здійснює оплату кожної партії Товару в розмірі 100 % від його вартості на протязі 14 банківських днів з моменту поставки партії товару на склад Покупця.

На виконання умов Договору № 02/0816, між ТОВ «Укрмаслотрейд» з компанією «Brightford LTD» було укладено:

- Додаткову угоду № 1 від 11.08.2016 та заявку від 10.08.2016 на постачання соняшникового фосфатидного концентрату у кількості 24 тони, вартістю 16 800,00 Євро;

- Додаткову угоду № 2 від 18.08.2016 та заявку від 15.08.2016 на постачання соняшникового фосфатидного концентрату у кількості 48 тон, вартістю 33 600,00 Євро;

- Додаткову угоду № 3 від 25.08.2016 та заявку від 23.08.2016 на постачання соняшникового фосфатидного концентрату у кількості 48 тон, вартістю 33 600,00 Євро;

- Додаткову угоду № 4 від 30.08.2016 та заявку від 29.08.2016 на постачання соняшникового фосфатидного концентрату у кількості 72 тони, вартістю 21 600,00 Євро.

Відповідно до вищезазначених заявок на поставку товару, товар повинен бути поставлений Позивачем за адресою: Riho B.V. Voorenswei 56669 MXDODEWAARD (NL) The Netherland (Голландія).

В період з серпня місяця 2016 року по вересень місяць 2016 року ТОВ «Укрмаслотрейд» поставлено Товар за Договором № 02/0816, що підтверджується митними деклараціями про переміщення товару за кордон України та виписками з рахунку ТОВ «Укрмаслотрейд» № з 17.06.2015 до 31.12.2016, з якого вбачається, що компанією «Brightford LTD» сплачено позивачеві вартість поставленого товару.

21.11.2016 компанія «Brightford LTD» направила ТОВ «Укрмаслотрейд» претензію про сплату останнім пені у розмірі 42 206,20 Євро, у зв'язку з простроченням поставки Товару.

31.12.2016 між компанією «Brightford LTD» та ТОВ «Укрмаслотрейд» підписано акт зарахування зустрічних вимог, згідно якого позивач визнав вимоги компанії «Brightford LTD» по стягненню пені у розмірі 42 206,20 Євро та проведено зарахування однорідних вимог наступним чином: вимоги компанії «Brightford LTD» до ТОВ «Укрмаслотрейд» по сплаті пені за Договором № 02/0816 у розмірі 31 448,87 Євро зараховано в рахунок вимоги ТОВ «Укрмаслотрейд» до компанії «Brightford LTD» про сплату заборгованості за Договором № 12092016 від 12.09.2016 у розмірі 31 448,87 Євро. Сторони погодили, що обов'язок ТОВ «Укрмаслотрейд» за Договором № 02/0816 вважається часткового припиненим в сумі 31 448,87 Євро, остаточна заборгованість становить 10 757,33 Євро.

Відповідно до п. 20 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» до інших операційних витрат включаються: визнані штрафи, пеня, неустойка.

Отже, позивач правомірно відніс суми визнаних штрафних санкцій по взаємовідносинам з компанією «Brightford LTD» до валових витрат, які враховуються при визначені фінансового результату до оподаткування.

Суд звертає увагу, що надаючи оцінку правомірності дій позивача відносно відображення в обліку вищевказаних операцій за відносинами з компанією «Brightford LTD», відповідач, розраховуючи терміни поставки та у зв'язку з цим - обґрунтованість формування витрат, помилково виходив з того, що товар постачався на умовах FCA (передано перевізнику), що і призвело до помилкового висновку.

Так, враховуючи положення пунктів 9.4., 9.5. договору № 02/0816 сторонами були підписані додатки у формі узгоджених заявок від 10.08.2016, 15.08.2016, 23.08.2016, 29.08.2016, які передували поставкам, відповідно до яких змінено умови поставки та товар постачався на умовах DDP - склад покупця, що не враховано відповідачем та призвело до безпідставного невизнання в обліку позивача відносин з контрагентом в контексті прострочення позивачем строків поставки.

Щодо висновку відповідача про неправомірність нарахування позивачем податкових різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів в 2015-2016 роках, суд відзначає наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за період 2015-2016 роки, позивачем було придбано наступне рухоме майно: Автомобіль AUDI (WAUZZZ4E98N008813); Автомобіль Geely EMGRAND 8; Вантажний автомобіль VOLKSWAGEN WV1ZZZ7HZDH032299; Ємність металева 50 м3; Ємність металева 50 м3; Ємність металева 63 м3; Ємність металева 63 м3; Ємність металева 63 м3; Ємність металева 63 м3; Ємність металева 63 м3; Ємність металева 63 м3; Напівпричіп-самоскид BODEX KIS 3WS #SVSK1S000FS000792; Напівпричіп MECHANIKA SWSMNC3003MDR115 2; Напівпричіп MENCI ZHZSA79; Напівпричіп ORLEN MEXANIKA SW9MN03052MDR109 2; Напівпричіп-самоскид BODEX KIS 3WS #S V SK 1SOOOFS0OO791; Напівпричіп- самоскид BODEX KIS 3WS#SVSK1 S0OOFS00O793; Напівпричіп-цистерна CARDI 39S3SPB; Напівпричіп-цистерна CARDI 39S3SPB ZB37933105TLE46918; Напівпричіп-цистерна CARDI 7732110; Напівпричіп-цистерна CARDI 793105 № шасі TPZ39680; Напівпричіп-цистерна CC LA MANCHA; Напівпричіп-цистерна CC LA MANCHA AISI-316; Напівпричіп-цистерна CIRESA MAGYAR № SE663R; Напівпричіп-цистерна ETA 87-3994№ETASREM343ESR08 17; Напівпричіп-цистерна LAG LAG №90257; Напівпричіп-цистерна MAISONMEUV; Напівпричіп-цистерна MENCI ZA9360SP6JAB86064; Напівпричіп-цистерна PANISSARS; Напівпричіп-цистерна SCHWINGENSCHLOGEL; Напівпричіп-цистерна TRAILOR; Тягач сідельний DAF XF105.460 XLRTE47MSOE789571; Тягач сідельний DAF XF105.460 XLRTE47MSOE799162; Тягач сідельний DAF XF105.460 XLRTE47MSOE846651; Тягач сідельний DAF XF 105.460 XLRTE47MSOE870631; Тягач сідельний DAF XF105.460 XLRTE47MSOE878014; Тягач сідельний DAF XF105.460 XLRTE47MSOE776992; Тягач сідельний DAF XF105.460 XLRTE47MSOE803388; Тягач сідловий VOLVO FH 13.440 YV2AS02A98B524872; Тягач сідловий VOLVO FH 13.480; Тягач сідловний DAF XF 105.410 XLRTK47MS7F761206; Тягач сідловний DAF XF 105.410 XLRTE47MSOL821418; Тягач сідловний DAF XF 105.410 XLRTE47MSOE776096; Тягач сідловний DAF XF 105.410 XLRTE47VSO776056; Тягач сідловний DAF XF 105.410 XLRTE47MSOE769848; Тягач сідловний DAF XF 105.410 XLRTE47MSOE773718; Тягач сідловний DAF XF 105.410 XLRTE47MSOE782935; Тягач сідловний DAF XF 105.460 XLRTE47MSOE793 508; Тягач сідловний DAF XF 105.460 XLRTE47MSOE862660; Тягач сідловний DAF XF 95.410 XLRE47XSOE791985; Тягач сідловний DAF XF 95.430 XLRE47XSOE714302; Тягач сідловний DAF XF 95.430XLRTE47MSOE8 86914; Тягач сідловний DAF XLRTE47MSOE831651; Тягач сідловний DAF YT КТРД7К/ГЧПРЯ'!7П04; Тягач сідловний MAN NGX440 WMA06XZZ49M527847; Тягач сідловний MAN WMA06fZZ48M507905.

Відповідно до наказів позивача «Про введення в експлуатацію основного засобу» за 2015-2016 роки та актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів за 2015-2016 роки, вищезазначене рухоме майно було поставлено на облік підприємства як основні засоби та встановлено корисний строк використання основних засобів в 12 місяців.

Як зазначено позивачем у своїх письмових пояснення та при наданні пояснень в судовому засіданні у даній справі, строк мінімального корисного використання основних засобів встановлений пп. 138.3.3, п. 138.3 ст. 138 ПК України підлягає застосуванню до нових основних засобів, тобто які ще не підлягали експлуатації. Враховуючи те, що позивачем придбане рухоме майно, яке вже перебувало у використанні, дане майно використовувалось у господарській діяльності попередніх власників та піддавалось підвищеному зносу, тому позивачем було встановлено мінімальний строк корисного використання основних засобів на підприємстві в 12 місяців.

Суд проаналізувавши надані позивачем документи, які слугували підставою нарахування податкових різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів у взаємозв'язку з положеннями ПК України, вважає, що позивачем було правильно розраховано вищезазначені податкові різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів в 2015-2016 роках.

Щодо висновків відповідача про неправомірність віднесення позивачем сум податку на додану вартість до податкового кредиту за податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) з порушенням строку та податковими накладними, в яких не зазначено код УКТЗЕД.

Дійсно з матеріалів справи вбачається, що позивачем було віднесено суми податку на додану вартість до податкового кредиту за наступними податковими накладними: № 16 від 25.07.2016, зареєстрована в ЄРПН, та № 17 від 27.07.2016, зареєстрована в ЄРПН 12.08.2016, видані ПП «Універсалсервісцентр»; № 13 від 29.02.2016, зареєстрована в ЄРПН 04.04.2016, видана ФОП ОСОБА_3; № 4 від 04.09.2015, зареєстрована в ЄРПН 01.10.2015, № 26 від 03.09.2015, зареєстрована в ЄРПН 01.10.2015, та № 3 від 03.09.2015, зареєстрована в ЄРПН 01.10.2015, видані ТОВ «Зернотрейдинг груп».

Враховуючи положення абз. 5 п. 198.6 ст. 198 ПК України та ту обставину, що вищезазначені податкові накладні були зареєстровані в ЄРПН, позивач правомірно включив суми податку на додану вартість до податкового кредиту за вищезазначеними податковими накладними. Крім того, суд зазначає, що включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту за податковими накладними зареєстрованими з порушенням встановленого строку, не призвело до ненадходження коштів до Державного бюджету України, а бо отримання позивачем необґрунтованих податкових вигод.

Також суд вважає, що позивачем правомірно віднесено суми податку на додану вартість до податкового кредиту за податковою накладною № 27 від 16.08.2016, виданою ТОВ «РВД Транс» та податковою накладною № 26 від 10.08.2016, виданою ТОВ «Селф-Актив», оскільки дані податкові накладні зареєстровані в ЄРПН, що не заперечує відповідач. Згідно аналізу положень ПК України, підставою для відмови у віднесенні сум податку на додану вартість до податкового кредиту є не проведення платником податку, який видав податкову накладну, її реєстрація в ЄРПН. Оскільки вищезазначені податкові накладні зареєстровані ТОВ «РВД Транс» та ТОВ «Селф-Актив» в ЄРПН, тому позивачем правомірно включено суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідачем не підтверджено того, що товари придбані по взаємовідносинам позивача з ТОВ «РВД Транс» та ТОВ «Селф-Актив» були імпортовані на митну територію України.

Окрім іншого та в контексті наведеного, суд наголошує також на тому, що згідно з усталеною судовою практикою вищих судових інстанцій, можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів покупця/замовника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих сум податкових вигоди за фактично вчиненою операцією.

Щодо висновків відповідача про порушення позивачем строку подання податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за перший квартал 2016 року та перше півріччя 2016 року, то дані висновки є протиправними лише в частині порушення позивачем строку подання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за перше півріччя 2016 року, оскільки в матеріалах справи знаходяться квитанція № 1 від 09.08.2016 про направлення податкової декларації в електронній формі до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києва та квитанція № 2 від 09.08.2016 про прийняття податкової декларації з податку на прибуток підприємства ТОВ «Укрмаслотрейд» за перше півріччя 2016 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві. Отже, позивачем подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства в строк, встановлений п/п 49.18.2. п. 49.18 ст. 49 ПК України, а тому податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 24.07.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню лише в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 170,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від 24.07.2017 № № та № повністю, а податкове повідомлення-рішення від 24.07.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 170,00 грн., тому вимоги позивача, в свою чергу, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись положеннями статтями ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24.07.2017 № та № повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 24.07.2017 № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 170,00 грн.

Стягнути на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрмаслотрейд» (адреса: вул. Вознесенський узвіз, буд. 14, оф. 16/20, м. Київ, 04053, ) сплачений ним судовий збір у розмірі 97 338,93 грн. (дев'яносто сім тисяч триста тридцять вісім гривень 93 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: вул. Шолуденка, буд. 33/19, м. Київ, 04655, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя О.А. Кармазін