Справа № 805/4654/15-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 Київ К/9901/1675/18 805/4654/15-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 805/4654/15-а

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління Міністерств внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду, прийняту 03 березня 2016 року у складі головуючого судді Бабаш Г. П. та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду, постановлену 20 квітня 2016 року у складі колегії суддів: головуючого - Марінової Г. М., суддів: Чебанова О. О., Шишова О. О.,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - ГУМВС України в Донецькій області), Макіївського міського управління Головного управління Міністерств внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Макіївський МУ ГУМВС України в Донецькій області), в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України в Донецькій області від 28 липня 2014 року № 1396 в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України в Донецькій області від 31 липня 2014 року № 299 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

визнати незаконним та скасувати наказ ГУМВС України в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 1 о/с в частині підстав звільнення позивача з органів внутрішніх справ; поновити його на посаді інспектора чергової частини штабу Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області;

зобов'язати Макіївське МУ ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за червень 2014 року та компенсацію за невикористану у 2014 році щорічну відпустку у розмірі станом на день звільнення.

В обґрунтування позову зазначає, що з 20 серпня 2006 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, та останнім часом обіймав посаду інспектора-чергового чергової частини штабу Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, маючи спеціальне звання капітана міліції.

Позивач вказує, що 28 липня 2014 року він згідно із затвердженим графіком чергувань заступив на службу у добовий наряд, проте в день наступного чергування, а саме 02 серпня 2014 року не вийшов на службу оскільки у період з 02 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в КМУ "Клінічна руднична лікарня".

ОСОБА_1 стверджує, що він неодноразово в телефонному режимі звертався до відповідачів з проханням повідомити щодо його подальшого місця несення служби, однак під час однієї з розмов черговим відділу кадрів повідомлено позивача про його звільнення, підстав звільнення та номеру наказу повідомлено не було.

Лише у листі ГУМВС України в Донецькій області № 10/с-1506-1555 від 21 серпня 2015 року, отриманого позивачем 09 вересня 2015 року, останній дізнався підстави та реквізити наказу про його звільнення.

Вважаючи дії відповідачів протиправними внаслідок відсутності необхідних доказів, які б підтверджували неправомірну поведінку позивача, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про скасування наказу щодо його звільнення.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду, постановлену 20 квітня 2016 року, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Донецькій області від 28 липня 2014 року № 1396 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Донецькій області від 31 липня 2014 року № 299о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Донецькій області від 07 листопада 2015 року № 1о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Поновлено капітана міліції ОСОБА_1 на посаді інспектора-чергового чергової частини штабу Макіївського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 01 серпня 2014 року.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 січня 2018 року касаційна скарга ГУМВС України в Донецькій області надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 10 січня 2018 року прийнята до провадження.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

В обґрунтування касаційної скарги вказує на неврахування судами попередніх інстанцій встановленого службовим розслідуванням факту неприбуття ОСОБА_1 до місця тимчасової дислокації для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ, що є грубим порушення окремими працівниками, зокрема позивачем, службової дисципліни.

Касаційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ у Макіївському МВ ГУМВС України в Донецькій області, останнє за період проходження служби присвоєне позивачу спеціальне звання - капітан міліції.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 28 липня 2014 року № 1396 "Про порушення службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького, Макіївського МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС в області, Єнакіївського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування "Сокіл", УБОЗ СБСМ "Грифон", ЛВ в аеропорту Донецьк ГУМВС області та покарання винних", звільнено інспектора-чергового чергової частини штабу Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області - ОСОБА_1 із займаної посади за порушення вимог статті 10 Закону України "Про міліцію", статей 7, 8 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, порушення Присяги працівника органів внутрішніх справ України та пунктів 1.2, 2.2, 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України.

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 31 липня 2014 року № 299о/с на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 30 липня 2014 року № 1410, позивача звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 грудня 2012 року № 1137.

Підставою звільнення позивача із займаної посади слугувало невиконання ним усного наказу начальника ГУМВС України в Донецькій області щодо прибуття до місця тимчасової дислокації для подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ.

Вказані обставини встановлені висновком службового розслідування за фактом порушення моральних норм, службової дисципліни окремими працівниками ОВС Донецького, Макіївського МУ, ВК та ПС УКЗ ГУМВС України в Донецькій області, Єнакіївського, Торезького, Харцизького МВ, відділу швидкого реагування "Сокіл", УБОЗ СБСМ "Грифон", ЛВ в аеропорту Донецьк ГУМВС області від 28 липня 2014 року, в якому зазначено, що керівництвом ГУМВС України в Донецькій області було надано усний наказ всім працівникам зазначений ОВС ГУМВС в області прибути до міста Маріуполя для подальшого проходження служби в ОВС Маріупольського оперативного округа. Деякі працівники, зокрема, інспектор-черговий ЧЧ штабу Макіївського МУ капітан міліції ОСОБА_1, грубо порушуючи вимоги ст. 10 Закону України "Про міліцію", ст.ст. 7, 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, п.п. 1.2, 2.2, 4.1 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України № 155-2012 р., в частині обов'язкового дотримання чинного законодавства України, дотримання службової дисципліни, не прибув до міста Маріуполя Донецької області для подальшого проходження служби. Тим самим ОСОБА_1 не сприяв керівництву ГУМВС в Донецькій області у зміцненні в підрозділах службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку, не став прикладом у дотриманні дисципліни, бездоганному виконанні вимог статуту, норм моралі, професійної та службової етики. Будь-які відомості, документи, які б підтверджували законність та поважність причин відсутності вказаних працівників на службі, відсутні. Для з'ясування фактів звернення, зокрема, позивача до медичних закладів, направлено відповідний запит до відділу медичного забезпечення ГУМВС в області. На час проведення службового розслідування відповідь на запит не отримано. З метою встановлення причин відсутності на службі позивачу керівництвом органу було запропоновано дати письмові пояснення, але до ГУМВС в Донецькій області будь-які пояснення не надійшли.

07 листопада 2015 року наказом ГУМВС України в Донецькій області № 1о/с внесено зміни до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 31 липня 2014 року № 299о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за порушення дисципліни) із зазначенням підстави для звільнення наказу ГУМВС України в Донецькій області від 28 липня 2014 року № 1396.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що службове розслідування, результати якого зафіксовані у висновку від 28 липня 2014 року, проведене на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 28 липня 2014 року № 1395; спірний наказ № 1396 також прийнято відповідачем 28 липня 2014 року, тобто, призначення службового розслідування, фіксація його результатів та притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності здійснене в один день.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наказ про призначення службового розслідування, висновок службового розслідування стосовно 500 осіб та оскаржуваний наказ ГУМВС України в Донецькій області від 28 липня 2014 року № 1396 було складено та відповідно винесено у день створення цієї комісії, що свідчить про відсутність можливості проведення повного та всебічного службового розслідування із дотриманням прав та законних інтересів позивача як працівника органів внутрішніх справ щодо якого проводиться службове розслідування, яке б, в свою чергу, могло б слугувати достатньою підставою для винесення оскаржуваних наказів про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Зазначена позиція була підтримана і Донецьким апеляційним адміністративним судом, який переглянув постанову суду першої інстанції та залишив її без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не погоджується із зазначеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення).

Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. Накази можуть даватись як в усній, так і в письмовій формі. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов'язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.

Отже, наказ - це правовий акт, виданий з метою вирішення основних і оперативних завдань органів виконавчої влади його керівником, що діє на основі єдиноначальності, містить вимогу необхідності вчинення будь-якої дії або утримання від неї конкретним виконавцем (конкретними виконавцями).

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку тощо.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З матеріалів справи вбачається, що обставини, які встановлені службовим розслідуванням, доведені доказами.

Так, починаючи з 20 серпня 2006 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, та останнім часом обіймав посаду інспектора-чергового чергової частини штабу Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області, маючи спеціальне звання капітана міліції.

Після захоплення міста Макіївки незаконними озброєними формуваннями самопроголошеної ДНР тимчасовим місцем дислокації ГУМВС України у Донецькій області було визначено місто Маріуполь Донецької області.

З матеріалів справи вбачається, що 04 липня 2014 року на офіційному веб-сайті МВС України (mvs.gov.ua) було розміщено звернення Міністерства внутрішніх справ України до особового складу органів і підрозділів внутрішніх справ Донеччини та Луганщини, відповідно до якого всі працівники органів та підрозділів внутрішніх справ ГУМВС України у Донецькій області були зобов'язані прибути до міста Маріуполь Донецької області. Зазначений наказ був обумовлений неможливістю подальшого виконання своїх обов'язків працівниками міліції, у тому числі і Макіївського МУ ГУМВС України в Донецькій області та підлеглих його підрозділів на тимчасово окупованій території.

Враховуючи факт неприбуття до місця тимчасової дислокації деяких працівників органів внутрішніх справ в тому числі позивача, 28 липня 2014 року наказом ГУМВС України у Донецькій області № 13954 було призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу окремих співробітників міліції.

Підставою звільнення ОСОБА_1 із займаної посади слугував висновок службового розслідування, затверджений 28 липня 2014 року начальником ГУМВС України в Донецькій області, в якому встановлено грубе порушення позивачем службової дисципліни, яке полягає в ігноруванні вимог наказу МВС України, що зумовлено неприбуттям на службу без поважних причин під час проведення АТО та ігноруванні вимог керівництва щодо належного виконання службових обов'язків.

Вказані обставини позивачем не спростовано, навпаки, в мотивуванні свого позову ОСОБА_1 підтверджує факт проходження ним служби 28 липня 2014 року у Макіївському МУ ГУМВС України в Донецькій області, в той час як місто Макіївка було захоплено незаконними озброєними формуваннями, що дає підстави для висновку про небажання ОСОБА_1 проходити службу в органах внутрішніх справ України.

Доводи позивача щодо поважності причин неприбуття ним до міста Маріуполя обґрунтовані листками непрацездатності, які видані у серпні 2014 року, що жодними чином не стосуються оскаржуваних наказів.

За таких обставин, Верховний Суд вважає, що висновки службового розслідування відповідають фактичним обставинам справи, а дії позивача не відповідають вимогам статті 10 Закону України "Про міліцію", в якій визначені основні обов'язки міліції.

З тексту присяги працівника внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382, вбачається, що кожний працівник органів внутрішніх справ України, який склав таку присягу, вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України: поклявся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю; присягнув з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ, поклявся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський порядок.

Визначення дисциплінарного проступку міститься в статті 2 Дисциплінарного статуту та означає невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Слід також зауважити, що МВС України було дещо порушено порядок проведення службового розслідування відносно позивача (з наказом про звільнення у встановлений спосіб ознайомлено не було), однак Верховний Суд дійшов висновку про несумісність вчинення позивачем протиправного діяння з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вчинення такого діяння суперечить змісту Присяги працівників внутрішніх справ, оскільки підриває довіру громадян як до працівників міліції, так і до органів внутрішніх справ в цілому, принижує їх авторитет.

Аналіз наведених обставин дає підстави для висновку, що своїми діями, які знайшли відображення у висновку службового розслідування, позивачем порушено Присягу працівника внутрішніх справ України, що робить неможливим його подальшу службу в органах внутрішніх справ.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням того, що фактичні обставини справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає необхідним їх судові рішення скасувати та відмовити задоволенні адміністративного позову.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду, від 20 квітня 2016 року у цій справі скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Макіївського міського управління Головного управління Міністерств внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець