Справа № 165/1970/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/10324/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Гудима Л.Я.

за участі секретаря судового засідання Чигер І.І.

представник позивача: не зявився

представник відповідача: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 11 вересня 2017 року (суддя Ференс-Піжук О.Р., м.Нововолинськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В:

21 серпня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області та просила визнати відмову ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про нарахування ОСОБА_2 пенсії не чинною, зобовязати Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області перерахувати та виплачувати ОСОБА_2 пенсію у розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зобовязати Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області виплатити ОСОБА_2 різницю між фактично отриманою та належною до оплати суму пенсії за період з 10 лютого 2017 року до моменту здійснення перерахунку пенсії та стягнути з відповідача 1000 грн. за надання правової допомоги та сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 11 липня 2014 року їй було призначено пенсію за віком відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якого до 01 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію. Зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду. Розмір її пенсії становив з 11 липня 2014 року 949 грн., а з 01 травня 2017 року - 1125,51 грн.. Вона звернулась до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області із заявою про перерахунок пенсії у звязку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. 10 серпня 2017 року отримала письмову відмову у проведенні перерахунку пенсії з посиланням на п.2 Постанови Кабінету Міністрів України №265 від 26.03.2008 року (далі Постанова №265). Вважає дії ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області неправомірними, що і стало причиною звернення із даним адміністративним позовом до суду.

Постановою Нововолинського міського суду Волинської області від 11 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_2 у звязку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Зобовязано Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 10 лютого 2017 року. Стягнуто з бюджетних асигнувань ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області в користь ОСОБА_2 1000 грн. витрат, понесених за надання правової допомоги адвокатом. Стягнуто з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 640 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, вважає дану постанову постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зокрема зазначає, що при достроковому виході на пенсію, зменшенню підлягає і розмір пенсії, обчислений у мінімальному розмірі згідно ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. У звязку з цим позивачці було проведено відповідні перерахунки пенсії, при цьому здійснювалось зменшення базового розміру пенсії позивача на 17,5 % згідно з п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (який згідно з цим пунктом застосовується протягом усього періоду одержання пенсії та не переглядається). Апелянт звертає увагу, що обєднане управління не порушило конституційного права позивачки на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, оскільки, кожного разу після зміни прожиткового мінімуму здійснювався перерахунок пенсії, однак через те, що позивачка при виході на дострокову пенсію добровільно погодилась на зменшення розміру своєї пенсії на 17,5 %, то і пенсія нарахована в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність зменшується на цей відсоток. Крім цього апелянт вважає, оскільки положення постанови Кабінету Міністрів України №265 від 26 березня 2008 року «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» не визнані не конституційними, отже є такими, що їй відповідають. Апелянт звертає увагу також й на те, що задовольняючи позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області витрат на правову допомогу суд першої інстанції не належним чином надав правову оцінку документам, котрі б мали бути доказовою інформацією.

У відповідності до вимог статті 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивачу ОСОБА_2 11 липня 2014 року призначено пенсію за віком на підставі п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Її загальний страховий стаж становить 36 років 0 місяців 11 днів, зменшення розміру пенсії за достроковий вихід на пенсію становить 17,5%.

Позивач ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила здійснити перерахунок пенсії до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається із копії листа ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №154/Л-01 від 10 серпня 2017 року, згідно документів пенсійної справи ОСОБА_2, розмір її пенсії відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: розмір пенсії обчислений з урахуванням наявного страхового стажу тривалістю 36 років 00 місяців 11 днів та пропорційно наявному трудовому стажу (а.с.7).

Позивач вважаючи вказану відмову незаконною та такою, що порушує її права, звернулась з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що у разі зміни прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який затверджується законом про Державний бюджет України, відповідач зобовязаний призначити та виплачувати позивачу пенсію у розмірі, не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. А тому відповідач неправомірно відмовив позивачу в перерахунку пенсії, зокрема ним не було враховано вимоги Конституції України, Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та Закону України «Про прожитковий мінімум».

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.7-2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Згідно зі статті 26 цього Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки, які народилися в період з 01 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року, у віці 58 років.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 55 років, при загальному трудовому стажі 36 років 0 місяців 11 днів , а тому 10 липня 2014 року їй достроково на 35 місяців раніше призначено пенсію за віком на підставі п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто розмір її пенсії, обчислений відповідно до ст.27 з врахуванням ст.28 цього Закону, зменшений на 17,5 %.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до положень ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999р. №966-XIV прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Таким чином, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно ч.3 ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачає, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 грн., з 1 вересня - 1074 грн.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2016 року -1074 грн., з 1 травня - 1130 грн., з 1 грудня - 1247 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який становить 1247 грн., з 1 травня - 1312 грн.

Згідно з ч.2 ст.7 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 3 ст.42 вищезгаданого Закону (в редакції чинній на час звернення щодо перерахунку пенсії) тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, повязану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених правових норм, колегія суддів вважає, що встановлення нового розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність є підставою для перерахунку пенсії, який проводиться з дня встановлення цього мінімуму, у звязку з чим і пенсія позивача не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, після проведення перерахунку станом на 01 травня 2017 року загальний розмір пенсії ОСОБА_2 становив 1125,51 грн., в тому числі: розмір пенсії за віком - 870,95 грн.; доплата до прожиткового мінімуму 441,05 грн.; доплата за понаднормативний стаж - 52,26 грн.; зменшення за достроковий вихід на пенсію (на 17,5 %) «-238,75 грн.».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії у звязку із збільшенням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність в розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» є неправомірними, а належним способом захисту порушеного права є зобовязання Нововолинсько-Іваничівське обєднане управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату їй пенсії в розмірі не нижчому ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у відповідності до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на приписи Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» №265 від 26 березня 2008 року, якими передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію та інвалідам, крім осіб, зазначених у п.1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексацій та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 грн., оскільки відповідно до вимог ст.8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, тоді як п.2 Постанови №265 суперечить ст.46 Конституції України, нормам Законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про прожитковий мінімум», «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Застосування положень Постанови №265 не може позбавляти особу її конституційного права на належний рівень життя, який не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України» при здійсненні правосуддя визначено, що оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Крім того, Конституційний суд України у рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 вказав, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Також, Європейський суд з прав людини у рішенні «Петриченко проти України» (Заява №2586/07) від 12 липня 2016 року визнав порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у звязку з тим, що у цій справі національні суди не розглянули доводи заявника з прямим посиланням на ст.46 Конституції України про те, що розмір його пенсії був нижчим від встановленого у відповідний час прожиткового мінімуму. Аналогічних висновків Європейський суд з прав людини дійшов у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine) та у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine) (заява № 5231/04, від 7 жовтня 2010 року).

Колегія суддів також погоджується з висновком суд першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача витрат, понесених за надання правової допомоги іншого фахівця в галузі права, виходячи з наступного

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України (в редакції чинній на момент звернення з даним позовом) витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Частина третя цієї статті визначає, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Ст.134 КАС України (чинна на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції) містить аналогічні положення.

Ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який був чинним на момент звернення з даним позовом, встановлює, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі.

Таким чином, на підтвердження цих обставин суду мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо). При цьому матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних обємів робіт, їх кількості та видів. Крім того, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача на підтвердження факту надання правової допомоги надала суду договір про надання правової допомоги від 01 липня 2017 року, розрахунок витрат на правову допомогу, оригінали квитанцій, що підтверджують витрати на правову допомогу (а.с. 13-15).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу позивачем, оскільки такі документально підтверджені.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави вважати, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Нововолинського міського суду Волинської області від 11 вересня 2017 року у справі №165/1970/17- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 16.02.2018 року.