Справа № 800/673/16
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ П/9901/287/18 800/673/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Бившевої Л.І. (головуючий суддя), Гончарової І.А., Олендера І.Я., Шипуліної Т.М., Ханової Р.Ф., розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» до Президента України, третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності протиправною,

УСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» 27.12.2016 (згідно з відбитком календарного штемпелю поштового відправлення) подало до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції позов до Президента України, третя особа: Міністерство юстиції України, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Президента України щодо незабезпечення виконання статті 129-1 Конституції України Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 03.06.2016 у справі № 5/58.

Позивач вважає, що Президент України як гарант додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина, допустив протиправну бездіяльність, оскільки не виконав свого конституційного обов'язку щодо забезпечення гарантування виконання статті 129-1 Конституції України за заявами позивача про їх порушення державним органом - Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві з примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області від 03.06.2016 у справі № 5/58 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» на користь позивача грошових коштів в сумі 5 570 000 грн. в результаті невиконання восьми судових рішень, прийнятих іменем України. Позивач зазначає, що звернення до Президента України було зумовлено фактами численних порушень статті 129-1 Конституції України (невиконання судових рішень, ухвалених іменем України) зазначеним суб'єктом владних повноважень.

Відповідач у письмових запереченнях проти адміністративного позову просить відмовити в його задоволенні. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки визнати протиправною бездіяльність суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії можна лише у разі, якщо такий суб'єкт повинен був вчинити такі дії і не вчинення таких дій порушує права позивача. В обґрунтування позову позивач посилається на загальну норму - статтю 102 Конституції України, яка визначає статус Президента України. Інших положень закону, які б встановлювали обов'язок Глави держави вчинити певні дії, зокрема дії щодо забезпечення виконання Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Конституції України, позивач не наводить, а законодавство таких норм не містить. Звернення позивача щодо незаконних дій Управління ДВС у м. Києві, яке надійшло до Адміністрації Президента України, правомірно надіслано до Міністерства юстиції України для розгляду та вжиття заходів реагування згідно з компетенцією.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20.01.2017 відкрив провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) позовні заяви в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 15.01.2018 прийняв до провадження адміністративну справу та призначив її до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін до Верховного Суду про інше.

Розглядаючи справу по суті, Верховний Суд встановив такі обставини.

Позивач звернувся до Президента України із заявами про порушення конституційних норм, в яких повідомив про невиконання Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві судових рішень, прийнятих іменем України, які відповідно до статті 129-1 Конституції України є обов'язковими до виконання.

Вказані обставини визнаються позивачем в позовній заяві та відповідачем у письмових запереченнях проти адміністративного позову і суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин.

Адміністрація Президента України надіслала позивачу листа від 27.09.2016 № 45-01/633, копія якого додана позивачем до позовної заяви, в якій повідомила про те, що відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення позивача надіслано до Міністерства юстиції України для розгляду, вжиття заходів реагування і надання відповіді в установленому законом порядку.

Такі дії Адміністрація Президента України у вказаному листі обґрунтувала посиланням на положення підпункту 83-24 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), згідно з яким Міністерство юстиції України здійснює державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.

Міністерство юстиції України надало позивачу відповідь на звернення позивача, що надійшли з Адміністрації Президента України у листі від 07.10.2016 № 1408-0-3-16/20.5-1, 27517-0-33-16/20.5-1, 26669-0-33-16/205-1, копія якого додана позивачем до позовної заяви.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 7 цього Закону якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Суд, досліджуючи, чи належать питання, порушені в одержаному Адміністрацією Президента України зверненні, до повноважень Президента України, виходить з такого.

За статтею 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 102 Конституції України Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 106 Конституції України визначені повноваження Президента України.

У рішеннях Конституційного Суду України від 10.04.2003 №7-рп/2003, від 07.04.2004 №9-рп/2004, від 16.05.2007 №1-рп/2007, від 02.10.2008 №19-рп/2008, від 08.10.2008 №21-рп/2008 вказано, що законодавчі акти не можуть покласти додаткові права чи обов'язки на Президента України, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Порядок здійснення примусового виконання судових рішень на час виникнення спірних відносин визначався Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (із змінами та доповненнями).

Президент не є органом, що здійснює контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 83-24 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 228 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), основними завданнями Мін'юсту є державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями.

За частиною 6 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (із змінами та доповненнями) контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби.

Враховуючи наведене, порушені позивачем у зверненнях питання не входять до повноважень Президента України. Тому, звернення підлягало пересиланню за належність до Міністерства юстиції України, яке наділено зазначеними повноваженнями.

Згідно з пунктом 28 частини першої статті 106 Конституції України Президент України створює у межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України, для здійснення своїх повноважень консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби.

Відповідно до пункту 1 Положення про Адміністрацію Президента України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.2010 № 504/2010 (далі - Положення), Адміністрація Президента України (далі - Адміністрація) є постійно діючим допоміжним органом, утвореним Президентом України відповідно до пункту 28 частини першої статті 106 Конституції України.

За пунктом 3 Положення основними завданнями Адміністрації є організаційне, правове, консультативне, інформаційне, експертно-аналітичне та інше забезпечення здійснення Президентом України визначених Конституцією України повноважень.

Відповідно до підпункту 20 пункту 4 Положення Адміністрація відповідно до покладених на неї завдань: організовує прийом громадян, які звертаються до Президента України, розгляд звернень громадян, а також звернень органів місцевого самоврядування, політичних партій та громадських організацій (у тому числі професійних спілок), підприємств, установ, інших організацій, здійснює облік і аналіз таких звернень, на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв'язання порушених у них проблем.

Враховуючи наведене, підстави вважати, що Президент України щодо звернення позивача діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією України, та допустив протиправну бездіяльність, відсутні.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Керуючись статтями 2, статтями 72-78, 241-246, 250, 255, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Котнар-М» до Президента України, третя особа: Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності протиправною, відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Дата складення повного рішення суду 09.02.2018.

Судді Л.І. Бившева

І.А. Гончарова

І.Я. Олендер

Т.М. Шипуліна

Р.Ф. Ханова