Справа № 591/918/18
Суддя: Кривцова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/918/18
Провадження № 2-а/591/240/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Кривцової Г.В.

секретаря судового засідання Кальченко М.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

перекладача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу № 591/ 918/18 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 лютого 2018 року працівниками відділу організації запобігання нелегальної міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Сумській області разом з ГУНП в Сумській області було виявлено громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, який з 16 грудня 2015 року незаконно перебуває на території України. В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець та громадянин Федеративної республіки ОСОБА_6 18 вересня 2014 року прибув в Україну, що відображено в пошуковій системі «Аркан». В УДМС України в Сумській області був документований посвідкою на тимчасове проживання як студент СДУ, але відповідно до наказу від 24 листопада 2015 року №2300-ІІІ відрахований зі складу студентів, у звязку із чим рішенням Управління від 16 грудня 2015 року № 319 йому скасовано посвідку на тимчасове проживання в Україні.

Після затримання 20 лютого 2018 року відповідач пояснив, що втратив паспорт у 2016 році під час поїздки з м. Києва до м. Суми, з тих пір живе без документів, і у нього відсутні кошти на повернення до батьківщини. Позивач вказує, що відповідач незаконно перебуває на території України, з питання оформлення документів, що підтверджують право проживання в України, не звертався, не покинув території України самостійно, а тому позивач просить примусово видворити відповідача за межі території України. Також, вважаючи, що відповідач у якого відсутній документ, що дає право на проживання в Україні, буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, позивач просить затримати відповідача з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців, які незаконно перебувають на території України та звернути рішення до негайного виконання.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач позов визнав, пояснив суду, що він розуміє, що незаконно знаходиться на території України, так як не оформив документів, які б надавали йому дозвіл на перебування в Україні. Пояснив, що він втратив паспорт громадянина ОСОБА_6 у 2016 році, після того як було скасовано посвідку, яка надавала йому право перебувати в Україні на законних підставах. На запитання головуючого пояснив, що він не має коштів на те, щоб самостійно виїхати за межі України, і не заперечує проти примусового видворення його за межі України.

Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення відповідача, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18 вересня 2014 року громадянин ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вїхав до України на навчання до ОСОБА_7

Відповідно до рішення УДМС в Сумській області від 15 жовтня 2014 року йому надано посвідку на тимчасове проживання терміном до 15 жовтня 2015 року.

Відповідно до рішення УДМС України в Сумській області №319 від 16 грудня 2015 року, яке було прийнято на підставі звернень та копії наказу Сумського Державного Університету про відрахування відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 з лав студентів Сумського державного педагогічного університету від 24 листопада 2015 року, термін дії посвідки на тимчасове проживання, виданої 15 жовтня 2016 року, було скасовано (а.с.9-12).

У звязку з цим, постановою начальника УДМС України в Сумській області від 20 грудня 2018 року громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу (а.с.14).

Із копії паспорта вбачається, що ОСОБА_2 ОСОБА_3 є громадянином ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 (а.с.8).

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, ст. 1, визначено, що посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Статтею 4 Закону передбачено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які вїжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обовязок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у звязку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Із пояснень відповідача вбачається, що він у вересні 2014 року прибув в Україну на навчання, однак був відрахований з навчального закладу у 2015 році, після чого після чого не виїздив за межі України, не приймав заходів щодо легалізації свого перебування. Розуміє, що на території України перебуває незаконно.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

20 лютого 2018 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення № 19 про примусове видворення за мажі України громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, яким останнього зобов'язано покинути територію України до 25 лютого 2018 року (а.с.20-21).

20 лютого 2018 року відповідача було ознайомлено з вказаним рішенням про його примусове повернення з України, роз'яснено права та обов'язки, зобов'язано не пізніше 25 лютого 2018 року самостійно залишити територію України, а також останньому надано вичерпну інформацію про наслідки невиконання вищевказаного рішення, про що він поставив свій підпис на рішенні, рішення йому розяснено та зрозуміле (а.с.21).

Відповідачем надані письмові пояснення англійською мовою, які перекладені на українську, з яких вбачається, що у відповідача відсутні кошти, щоб самостійно покинути територію України.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз'яснено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 2 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений ч.1 ст. 288 КАС України, за позовом органу (підрозділу), який подав такий позов, може застосувати до іноземця або особи без громадянства один із таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи або організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в України, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не звертався із клопотанням про продовження строку перебування, не виконав та немає наміру в добровільному порядку виконати рішення уповноваженого органу від 20 лютого 2018 року про залишення території України у встановлений термін.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України, а тому позов в частині примусового видворення за межі території України громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Щодо затримання та поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців суд визначає наступне.

При розгляді справи сторони не вказали фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право перебування на території України, відсутність офіційних джерел доходу, а також приймаючи до уваги те, що відповідач ухилявся від органу міграційної служби і не виконав рішення уповноваженого органу про залишення території України, станом на сьогоднішній день відсутній законодавчо визначений механізм внесення іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок у разі застосування застави у порядку визначеному ст. 289 КАС України, суд приходить до переконання про необхідність затримання відповідача з поміщенням на строк до шести місяців у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні з метою забезпечення виконання рішення суду про його примусове видворення.

Крім того, приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 371 КАС України, суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду в частині затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 139, 241-246, 271, 288, 289, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, останнє місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 гурт. 3.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням строком до шести місяців у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, який розташований: Чернігівська область, Ріпкінський район, село Розсудів, вул. Лісна, 5.

Постанову суду в частині затримання громадянина ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_6 ОСОБА_2 ОСОБА_3, 19 вересня 1990 народження, та поміщення у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України - звернути до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційну скаргу може бути подано через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Судове рішення ухвалено, складено та підписано 21.02.2018 року.

Суддя Зарічного районного суду м. Суми Г.В.Кривцова