Справа № 9901/14/17
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2018 м. Київ П/9901/14/17 9901/14/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - судді Мороз Л.Л.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гімона М.М., Гриціва М.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Коцюрби В.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Погребняк С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу №9901/14/17

за позовною заявою ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

22 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, в якому просив скасувати рішення від 06 грудня 2017 року №307дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Донецької області ОСОБА_1.».

Позов умотивований необґрунтованістю оскаржуваного рішення відповідача з огляду на те, що перевірка та дисциплінарне провадження проводились виключно на підставі матеріалів, зібраних під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, тобто зібраними виключно у порядку, встановленому КПК України, за фактом лише припущення органу досудового розслідування щодо причетності до вчинення кримінального правопорушення. Позивач зазначає, що факт вчинення ним кримінального та (або) корупційного правопорушення не встановлений вироком суду, а тому Комісія не може вирішувати питання про можливу дисциплінарну відповідальність. Вказує, що перевірка та прийняте на підставі неї рішення винесені з грубим порушенням вимог статей 8, 62 Конституції України, частини другої статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, статей 9, 17, 23, 94, 221, 222, 254 КПК України, статей 43, 46, 47, 48 Закону України «Про прокуратуру» та пунктів 6, 7, 38, 48, 50, 57, 104, 118, 123 Положення про порядок роботи Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, прийнятого всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

У поданому відзиві на позовну заяву відповідач - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що Комісією, під час розгляду дисциплінарного провадження, установлено, що прокурор ОСОБА_1. вчинив грубе порушення правил прокурорської етики, а саме вчинив дії, які підривають авторитет як самого прокурора і органів прокуратури, так і держави вцілому.

У відповіді на відзив позивач, не погоджуючись з доводами відповідача, посилається на ті обставини, що рішення Комісії не містить посилання на визначені законом підстави для накладення дисциплінарного стягнення, не містить і належних його обґрунтувань із зазначенням, які саме дії є складом одноразового грубого порушення, а прийнято на підставі виключно матеріалів кримінального провадження, тобто на підставі неналежних і недопустимих доказів. Просить також суд урахувати принцип презумпції невинуватості.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює в органах прокуратури з серпня 2006 року. Наказом прокурора Донецької області від 19 лютого 2016 року №244-к призначений начальником відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Донецької області. Дисциплінарних стягнень не має. Заохочувався Генеральним прокурором України. Присягу працівника прокуратури прийняв 03 лютого 2011 року.

15 серпня 2017 року до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія) надійшла дисциплінарна скарга начальника шостого відділу Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. В якості підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарній скарзі зазначено про вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5, 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Також, 22 вересня 2017 року до Комісії надійшла дисциплінарна скарга прокурора Донецької області Бондаренка Є.В. про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку. В якості підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарній скарзі зазначено про вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури (пункт 5 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження 15 серпня 2017 року та 22 вересня 2017 року автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг вказані скарги розподілено члену Комісії ОСОБА_4, рішенням якого від 17 серпня 2017 року відкрито дисциплінарне провадження №11/2/4-254дс-131дп-17 та від 26 серпня 2017 року №11/2/4-458дс-186дп-17 щодо начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Донецької області ОСОБА_1

Рішенням Комісії від 04 жовтня 2017 року №167дп-17 вказані дисциплінарні провадження об'єднані в одне провадження №11/2/4-254дс-131дп-17.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, досліджених судом, під час розгляду висновку про наявність дисциплінарного проступку в діях позивача, Комісія досліджувала окремі процесуальні документи з кримінального провадження №0000052, в якому 03 серпня 2017 року детективом Національного бюро четвертого відділу детективів першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 начальнику відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Донецької області ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 27, частиною 3 статті 368 КК України.

При цьому, як зазначено в оскаржуваному рішенні, при наданні оцінки обставинам дисциплінарного провадження Комісія діяла в рамках встановленої Законом компетенції, а саме надала оцінку тільки фактам, які можуть свідчити про наявність або відсутність в діях прокурора складу дисциплінарного проступку та про ступінь його вини.

Оскільки факт вчинення кримінального та (або) корупційного правопорушення не встановлений вироком суду, а ОСОБА_1 має статус підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, Комісією не вирішувалось питання про можливу дисциплінарну відповідальність ОСОБА_1 на підставі п. 5 ч.1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», а саме: вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, так як вина ОСОБА_1 не встановлена обвинувальним вироком суду.

Разом з цим, Комісією встановлено, що ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, а саме одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, що є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно пункту 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру». У ході дисциплінарного провадження Комісією встановлено, що ОСОБА_1 у період з 02 лютого 2017 року по 22 березня 2017 року активно допомагав прокурору ОСОБА_6 у процесі вимагання та отримання від адвоката грошових коштів за повернення майна, вилученого у громадянина під час розслідування кримінального провадження з метою отримання неправомірної вигоди. Зокрема, 21 березня 2017 року у службовому кабінеті ОСОБА_6, а також під час телефонної розмови того ж дня обговорював можливість отримання грошових коштів від адвоката ОСОБА_7 за допомогою знайомого адвоката ОСОБА_8

Таким чином, позивач допустив висловлювання і поведінку, які можуть зашкодити авторитету органів прокуратури та стали предметом дослідження у кримінальному провадженні №0000052, яке перебувало на розгляді Національного бюро четвертого відділу детективів першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України. Отже, позивач порушив вимоги частини 3 статті 19, пунктів 3, 4 частини 4 статті 19 Закону України «Про прокуратуру», статей 16, 18, 30 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури. Вказано, що допущення подібної поведінки підриває як авторитет самого прокурора, органів прокуратури, так і держави в цілому, тому що прокурори при здійсненні своїх повноважень представляють державу. Такі дії мають своїм наслідком зростання обурення в суспільстві діями органів влади, провокують соціальні конфлікти.

За висновками Комісії, покладеними в основу оскаржуваного рішення, дисциплінарний проступок, який вчинений ОСОБА_1 носить характер грубого порушення, що являється підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури на підставі пункту 3 частини 1, пункту 1 частини 4 статті 49 Закону України «Про прокуратуру».

Визначальним у розв'язанні даного спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» та відповідність стягнення вчиненому діянню.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що оскаржуване рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів є законним та обґрунтованим з урахуванням такого.

Стаття 123 Конституції України передбачає, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Відповідно до статей 44, 45 Закону України «Про прокуратуру» дисциплінарне провадження здійснюється Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. Дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

За приписами статті 46 цього Закону за відсутності підстав, передбачених частиною другою цієї статті, член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора. Заява за результатами проведеної перевірки доброчесності прокурора, внаслідок якої встановлено вчинення дисциплінарного проступку, є обов'язковою підставою для відкриття дисциплінарного провадження щодо прокурора.

Згідно з частиною шостою цієї статті під час здійснення перевірки член Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об'єднань необхідну для проведення перевірки інформацію. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, має право надавати пояснення або відмовитися від їх надання стосовно себе.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про прокуратуру» розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а у разі необхідності й інші особи. Повідомлення про час та місце проведення засідання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів має бути надіслано не пізніш як за десять днів до дня проведення засідання.

До повідомлення про час та місце проведення засідання Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, яке надсилається прокурору, додаються копія дисциплінарної скарги та висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора.

Про засідання Комісії позивач був належним чином повідомлений. На засідання Комісії з'явився та надав заперечення, у яких просив дисциплінарне провадження закрити.

Таким чином, процедурні гарантії ОСОБА_1 взяти участь у засіданні були дотримані.

Щодо суті порушення, то слід зазначити таке.

Статтею 49 Закону України «Про прокуратуру» визначено види дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на прокурора.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 49 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

Пунктом 1 частини 4 цієї статті передбачено, що за результатами дисциплінарного провадження Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів може прийняти рішення про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора (крім Генерального прокурора) у разі якщо дисциплінарний проступок, вчинений прокурором, має характер грубого порушення.

Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності визначені в статті 43 цього Закону. Однією з підстав є систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункт 6 частини 1 статті 43 Закону).

Пунктом 2 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до затвердження всеукраїнською конференцією прокурорів Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів застосовуються положення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28 листопада 2012 року та затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123.

У відповідності до преамбули Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури (далі - Кодекс етики), затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року №123, виконання покладених на прокуратуру завдань потребує від її працівників високого професіоналізму, неупередженості, чесності, порядності та здатності протистояти намаганням неправомірного впливу на їхню службову діяльність. Сприяти утвердженню таких особистих та ділових якостей має Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури (далі - Кодекс), метою якого є визначення основних принципів і моральних норм, якими повинні керуватися працівники прокуратури при виконанні своїх службових обов'язків та поза службою.

Статтею 1 Кодексу етики визначені завданнями Кодексу є: забезпечення ефективного здійснення працівниками прокуратури своїх професійних обов'язків на підставі додержання принципів верховенства права, законності, суспільної моралі та високої культури; підвищення авторитету органів прокуратури та сприяння зміцненню довіри громадян до них; створення умов для розвитку у працівників прокуратури почуття справедливості, відповідальності, відданості справі, додержання загальнолюдських моральних цінностей, запобігання проявам корупції; формування принципової морально-правової позиції у взаєминах з колегами по службі та керівництвом.

Згідно зі статтею 5 Кодексу етики професійна діяльність працівника прокуратури має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності. При здійсненні повноважень він зобов'язаний діяти законно та в межах своєї компетенції своєчасно вживати вичерпних заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили. Працівник прокуратури у кримінальному провадженні має бути переконаний, що всі проведені слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії та зібрані докази дають достатні підстави для звинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення. У процесуальній діяльності він не може використовувати докази, одержані незаконним шляхом.

У відповідності до статті 7 цього Кодексу при виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має бути незалежним від будь-якого впливу, тиску чи втручання в його професійну діяльність, у тому числі органів влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, зобов'язаний активно, у визначений законодавством спосіб протистояти спробам посягання на його незалежність. У прийнятті конкретних рішень він повинен бути самостійним та керуватися лише вимогами закону, оцінкою отриманої інформації, морально-етичними принципами професії та своїми переконаннями, відмежовуватися від будь-яких корисливих та приватних інтересів, політичного впливу, тиску з боку громадськості та засобів масової інформації.

Статтею 18 Кодексу етики передбачено, що працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб. Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Аналогічні приписи містяться у Кодексі професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженому всеукраїнською конференцією прокурорів 27 квітня 2017 року.

З аналізу наведених норм вбачається, що вимоги морального характеру віднесені до службово-трудових обов'язків працівників органів прокуратури. Приймаючи присягу прокурор ОСОБА_1. зобов'язався присвятити свою діяльність служінню Українському народові і Україні та урочисто присягнув неухильно додержуватися Конституції та законів України, сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку, захищати права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави, постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання прокурора.

Отже, Комісія, надавши оцінку обставинам справи, встановила наявність дисциплінарного проступку, передбаченого пункту 6 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру», у діях начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Донецької області ОСОБА_1, тобто одноразове грубе порушення норм прокурорської етики, оскільки він допустив висловлювання і поведінку, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, оцінюючи зазначені в сукупності факти та обставини, дійшла вірного висновку, що вчинений ОСОБА_1 дисциплінарний проступок не сумісний з подальшим заняттям ним будь-якої посади в органах прокуратури, а тому правомірно прийняла оскаржуване рішення від 06 грудня 2017 року №307дп-17 «Про накладення дисциплінарного стягнення на начальника відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Донецької області ОСОБА_1.».

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відповідність оскаржуваного рішення критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про скасування рішення.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 26 лютого 2018 року.

Головуючий суддя Л.Л. Мороз

Судді Я.О. Берназюк

А.Ю. Бучик

М.М. Гімон

М.І. Гриців