Справа № 820/5849/17
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 р. справа №820/5849/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Котеньова О.Г., за участі секретаря судового засідання Блудової А.І.,

представника позивача - Ткаченко С.В.,

представника відповідача - Фіщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові адміністративну справу за адміністративним позовом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство-1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, у якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 16.08.2017 про зобов'язання сплатити штраф в сумі 154530 (сто п'ятдесят чотири тисячі п'ятсот тридцять) грн 69 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 по адміністративній справі №820/4487/13-а задоволено заяву Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 про розстрочення та відстрочення погашення податкового боргу. Позивач вважає, що виконуючи належним чином рішення суду, а саме ухвалу від 10.01.2017 по справі №820/4487/16, яка набрала законної сили в порядку статті 255 КАС України, він не вчиняв порушення Податкового кодексу України, а відповідач не надав значення та належної правової оцінки вищезазначеним фактам, внаслідок чого прийнято податкове повідомлення-рішення № від 16.08.2017 про зобов'язання сплатити штраф, яке, на думку позивача, підлягає скасуванню в повному обсязі.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому вказано, що розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене на підставі, в порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством, у зв'язку з чим відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У запереченнях на відзив (відповіді на відзив) представником позивача зазначено, що відповідач не наводить переконливих доказів правомірності прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки посилання контролюючого органу на підтвердження своєї правової позиції на лист Вищого адміністративного суду України від 18.11.2017 №1602/11/10/14-14 не може враховуватися судом при розгляді справи у зв'язку з тим, що обставини у даній справі не мають типового або зразкового характеру.

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено, що відповідно п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі орган зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

У доповненні до відповіді на відзив на позовну заяву представником позивача зазначено, що Податковим кодексом встановлено, що обов'язки перенесення строків сплати грошових зобов'язань при розстроченні (відстроченні) грошового зобов'язання (податкового боргу) регулюються договором, укладеним між податковим органом та платником податків, натомість, рішення про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (податкового боргу) не є підставою для нарахування штрафних санкцій та/або пені, а лише є підставою для укладення відповідного договору, без якого рішення податкового органу є неправомочним. З огляду на вищевикладене, позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити адміністративний позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, підтримав правову позицію, викладену у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що фахівцем контролюючого органу проведено камеральну перевірку Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 з питання дотримання термінів сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт №8747/20-40-12-08-17/32546705 від 27.07.2017.

З результатами перевірки суб'єктом владних повноважень встановлено несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов'язання з податку на додану вартість КЖРЕП-1 по рішенню ОДПС України про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання (ст.100 ПКУ) від 30.01.2014 року № 4/25, рішенню суду про розстрочення (відстрочення) податкового боргу від 10.02.2016 року № 1 (Наказ ДПА України від 07.12.10 № 927), податковій декларації з ПДВ за листопад.2015 року вх.ОДПІ № від 21.12.2015 року, за грудень 2015 року вх.ОДПІ № від 15.01.2016 року, за січень 2016 року вх.ОДПІ № від 17.02.2016 року, за лютий 2016 року вх.ОДПІ № від 16.03.2016 року, за березень 2016 року вх.ОДПІ № від 18.04.2016 року, за квітень 2016 року вх.ОДПІ № від 18.05.2016 року, за травень 2016 року вх.ОДПІ № від 17.06.2016 року, за жовтень 2016 року вх.ОДПІ № від 18.11.2016 року, уточнюючому розрахунку до декларації ПДВ п. згідно наказу №213 за березень 2016 року вх.ОДПІ № від 18.05.2016 року, чим порушено п. 57.1 ст.57 Податкового Кодексу України.

На підставі акту перевірки №8747/20-40-12-08-17/32546705 від 27.07.2017 Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 16.08.2017.

До суду не надано доказів оскарження податкового повідомлення-рішення № від 16.08.2017в адміністративному порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними приписами норм чинного законодавства.

Відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.01.2017 у справі №820/4487/16 задоволено частково заяву Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 про розстрочення виконання судового рішення по справі №820/4487/16 за позовом Ізюмської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області до Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 про стягнення податкового боргу та ухвалено допустити розстрочення виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2016 року по справі №820/4487/16 по стягненню 700241,94 грн. (сімсот тисяч двісті сорок одна тисяча грн. 94 коп.) в строк до 31.12.2019.

На підставі вищевказаної ухвали контролюючим органом затверджено графік погашення розстрочених (відстрочених) на підставі рішення суду сум заборгованості за платежами, контроль за справлянням яких здійснюється органами ДФС.

Суд зазначає, що пунктом 100.1 ст.100 ПК України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу.

При цьому відповідно до ч.1 ст.263 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення ухвали від 10.01.2017) за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження може звернутись до суду із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Тобто, поняття розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, визначеного ст.100 ПК України, та відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у порядку, передбаченому КАС України, є різними за своєю правовою природою, а тому посилання представника позивача на приписи Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 574, прийнятого для реалізації положень ст.100 ПК України, у межах спірних правовідносин в частині нарахування штрафних санкцій щодо несвоєчасної сплати податкового з ПДВ, стягнення якого відстрочене за рішенням суду, є необґрунтованим.

Норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, як випливає з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення встановленого Податковим кодексом України строку сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Отже, незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов'язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення.

Норма пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України поширюється також і на випадки, коли погашення податкового боргу відбулося в примусовому порядку, на підставі рішення суду, ухваленого згідно з пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України.

Зазначене пояснюється тим, що передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу (добровільного чи примусового, в повній сумі або частинами).

Ураховуючи наведене, розстрочення виконання судового рішення, застосоване адміністративним судом, не звільняє платника податків від відповідальності, передбаченої пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Обставини, які зумовлюють застосування штрафу, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, виникають у силу самого факту погашення грошового зобов'язання з простроченням строків, передбачених Податковим кодексом України, а не строків, визначених судом у порядку розстрочення виконання судового рішення згідно зі статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судове рішення не може встановити інших строків сплати узгодженого податкового зобов'язання порівняно з тими, що визначені нормами Податкового кодексу України. Тому судове рішення щодо стягнення податкового боргу (про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу або про надання дозволу на реалізацію майна, що знаходиться в податковій заставі) ухвалюється в тому разі, коли податковий борг наявний, тобто узгоджені грошові зобов'язання не були своєчасно сплачені.

Судове рішення про розстрочення присудженої судом суми податкового боргу не змінює обсягу податкового обов'язку платника податків боржника (у тому числі суми податкового боргу, а також розміру штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов'язання), оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями. Обсяг податкового обов'язку, а також відповідальність за його невиконання визначається виключно нормами податкового законодавства, у тому числі пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України. Факт дотримання при цьому строків сплати, встановлених у судовому рішенні, не впливає на порушення строків сплати узгоджених грошових зобов'язань, визначених Податковим кодексом України, і не може нівелювати правове значення останніх.

Правопорушення, відповідальність за яке встановлена пунктом 126.1 статті 126.1 Податкового кодексу України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов'язання. Відповідне порушення є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов'язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).

У свою чергу розстрочення судом у процесі виконання судового рішення присудженої ним з платника податків суми податкового боргу (сплата якої на час вирішення спору в суді вже є простроченою) не впливає на факт вчинення правопорушення, оскільки воно є вчиненим до моменту відповідного розстрочення, а тому розстрочення виконання не змінює обсягу відповідальності платника податків (не зменшує і не збільшує).

Також суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача на застосування у межах спірних правовідносин в частині нарахування штрафних санкцій, передбачених ст.126 ПК України, стосовно рішення ОДПС України про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання від 30.01.2014 №4/25, на приписи Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 574 з огляду на наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що штрафні санкції у порядку ст.126 ПК України нараховано за прострочення сплати відстроченої рішенням контролюючого органу від 30.01.2014 №4/25 суми грошових зобов'язань на 399 днів затримки, а саме від граничного терміну сплати 25.09.2014, встановленої рішенням від 30.01.2014 №4/25, до дати операції 29.10.2015.

Тобто, проценти, розмір яких дорівнює розміру 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на день прийняття контролюючим органом рішення про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, нараховані у межах терміну перенесення строків сплати платником податків його податкового боргу, при цьому штрафні санкції, визначені ст.126 ПК України, застосовані до позивача поза межами терміну, на який перенесено строк сплати податкових зобов'язань позивачем на підставі рішення ОДПС України про розстрочення (відстрочення) грошового зобов'язання від 30.01.2014 №4/25, а саме за час затримки після настання строку сплати за відповідним рішенням.

Зазначені обставини судом встановлено із наявних в матеріалах справи копій розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області № від 16.08.2017 та облікової картки платника податків Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 ().

У ході розгляду справи судом також встановлено правомірність посилань відповідача у межах спірних правовідносин на приписи п.87.9 ст.87 Податкового кодексу України, відповідно до якого у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі орган зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного правового акту індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність податкового повідомлення-рішення № від 16.08.20170 про застосування до позивача штрафних санкцій, а тому позовні вимоги про скасування зазначеного вище податкового повідомлення-рішення є необґрунтованими.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 (, просп.Незалежності, буд.39/1, м.Ізюм, Харківська область, 64302) до Головного управління ДФС у Харківській області (, вул.Пушкінська, буд.46, м.Харків, 61057) про скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 26 лютого 2018 року.

Суддя Котеньов О.Г.