Справа № 815/5027/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА
22.02.2018 Київ К/9901/20101/18 815/5027/15
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Смоковича М.І., суддів: Білоуса О.В., Шарапи В.М., під час розгляду справи за заявою Військової частини НОМЕР_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року з підстави, встановленої пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, постановленої у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

встановив:
У серпні 2015 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків на суму 11182,03 грн.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 10 листопада 2015 року позовні вимоги задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 16 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року скасував та прийняв нову постанову, якою позов Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування збитків в розмірі 11182,03 грн. залишив без задоволення.

Не погодившись з рішенням апеляційного суду, Військова частина НОМЕР_1 звернулася з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 квітня 2017 року (№К/800/9511/16) касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнив частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2015 року і постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2016 року у справі №815/5027/15 скасував, а провадження у справі №826/546/14 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків закрив. У тій же ухвалі касаційний суд роз`яснив позивачеві його право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Військова частина НОМЕР_1 не погодилася з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року і подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) з тих мотивів, що суд касаційної інстанції допустив неоднакове застосування у подібних правовідносинах одних і тих самих норм процесуального права, як-от пунктів 1, 15 частини першої статті 3, частини другої статті 4, пункту 2 частини другої статті 17, статті 157 КАС, що, на думку заявника, підтверджується постановою Вищого адміністративного суду України від 8 вересня 2016 та ухвалами цього суду від 19 липня 2012 року, 21 листопада 2014 року, 6 червня 2014 року (справи №№ К/800/63126/13, К/9991/47807/11, К/9991/23327/12, К/9991/10083/11 відповідно).

У відповідності зі статтями 235-240 КАС суддя Верховного Суду України Гриців М.І. ухвалою від 29 травня 2017 року відкрив провадження у справі за зазначеним вище позовом для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»; далі Закон № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених вище вимог підпунктів 1, 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII керівник апарату Верховного Суду України розпорядженням від 12 січня 2018 року № 20/0/19-18 передав, з-поміж інших, заяву справу за заявою Військової частини НОМЕР_1 до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 лютого 2018 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Смоковича М.І. суддів Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.

З огляду на те, що ухвалу від 12 квітня 2017 року, про перегляд якої Військова частина НОМЕР_1 подала заяву до Верховного Суду України, постановила колегія суддів Вищого адміністративного суду України, до складу якої входила Стрелець Т.Г. як головуючий у цій справі суддя, ухвалою від 16 лютого 2016 року суд задовольнив заяву судді Стрелець Т.Г. про самовідвід у цій справі.

За наслідками повторного автоматизованого розподілу, який відбувся 20 лютого 2018 року, для розгляду справи за заявою Військової частини НОМЕР_1 про перегляд судового рішення касаційного суду, замість судді ОСОБА_2 визначено суддю Шарапу В.М.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 237 КАС у редакції до 15 грудня 2017 року однією з підстав перегляду рішення суду касаційної інстанції Верховним Судом України було неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

За частинами другою, третьою статті 241 КАС у Верховному Суді України справа про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, розглядалася Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України. У разі якщо під час розгляду справи Верховний Суд України встановить, що існує необхідність відійти від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду України, яка була прийнята іншим складом суду (іншою палатою чи палатами, які брали участь у спільному засіданні), справа передається на розгляд спільного засідання судових палат Верховного Суду України, яке проводиться за участю палати (палат), яка розглядала справу до моменту її передання, та палати (палат), яка приймала відповідну постанову Верховного Суду України.

Ухвалюючи рішення про закриття провадження у справі, суд касаційної інстанції виходив з фактичних обстави та нормативного регулювання спірних відносин. Так, у цій справі було встановлено, що інспектор-ревізор відділу контролю за ресурсним забезпеченням Територіального Південного контрольно-ревізійного управління у період з 1 листопада 2010 року по 26 листопада 2010 року проводив планову документальну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Військової частини за номенклатурою речової та продовольчої служби за період з 01 березня 2008 року по 31 жовтня 2010 року.

Під час ревізії фінансово-господарської діяльності здійснено перерахунки за довідками, виданими звільненим у запас або відставку без права носіння військової форми одягу, у підсумку чого встановлено факти понаднормової виплати (видачі майна в рахунок боргу) на загальну суму 6424,99 грн., а також те, що внаслідок понаднормової видачі речового майна солдатської номенклатури державі завдано збитків на 4422 грн., внаслідок понаднормової видачі спортивного майна державі завдано збитків на 335,04 грн.

У зв`язку з виявленою нестачею проводились службові розслідування, під час яких з`ясувалось, що ОСОБА_1 , будучи військовою посадовою особою - начальником речової служби Військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п.п.3.2.40-3.2.42 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 300 від 16 липня 1997 року, ст.ст. 105-110 Керівництва з обліку озброєння, техніки майна та інших матеріальних засобів у Збройних Силах, (частина 2) введеного в дію наказом Міністра оборони № 260 від 1979 року, ст. 164 Положення про арсенали, бази та склади авіації Збройних Сил, введеного в дію наказом Головнокомандувача ВПС від 29 жовтня 1984 року № 232, в період з червня 2001 року по листопад 2010 року недбало ставився до виконання своїх службових обов`язків, облік наявності матеріальних засобів, які закріплені за речовою службою, належним чином не вів, не дотримувався правил приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, допускав випадки псування військового майна, приймаючи та видаючи матеріальні засоби не оформлював цих дій у встановленому порядку, в результаті чого протягом зазначеного вище проміжку часу у Військовій частині НОМЕР_1 виникла нестача військового майна на загальну суму 11182,03 грн., чим державі заподіяно шкоди.

За результатами службових розслідувань командир Військової частини НОМЕР_1 видав наказ №716 від 29 грудня 2010 року щодо відшкодування заподіяної державні шкоди матеріально відповідальною особою, запропонувавши останньому в добровільному порядку відшкодувати заподіяну шкоду шляхом внесенням суми нестачі в касу Військової частини. З огляду на те, що ОСОБА_1 станом на серпень 2015 року не відшкодував заподіяних збитків, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду.

Спершу Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області у порядку цивільного судочинства. За наслідками розгляду позову цей суд постановив заочне рішення, яким задовольнив позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 . натомість апеляційний суд Одеської області рішенням від 25 листопада 2014 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Зазначене рішення апеляційного суду Військова частина НОМЕР_1 оскаржила в касаційному порядку. У підсумку Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу від 3 червня 2015 року, якою скасував рішення судів попередніх інстанцій і закрив провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі цей касаційний суд виходив з того, що спір між сторонами виник з приводу проходження ОСОБА_1 публічної служби військової служби, відтак за правилами пункту 2 частини першої статті 17 КАС на такий спір поширюється компетенція адміністративних судів.

З огляду на таке рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків, розгляд якого, у підсумку касаційного перегляду прийнятих у цій справі судових рішень, завершився постановленням згаданої вище ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС (у попередній редакції).

Постановляючи таку ухвалу цей касаційний суд, проаналізувавши положення частини четвертої статті 50 КАС, виходив з того, що суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом, зокрема, до громадян України для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом. На думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, оскільки Військова частини НОМЕР_1 заявила позов про стягнення з військовослужбовця суми шкоди у вигляді грошових коштів, такий позов не підпадає під дію пункту 5 частини 4 статті 50 КАС.

Відтак заявник опинився у ситуації, коли касаційні суди цивільної та адміністративної юрисдикцій за однакових обставин справи по-різному застосували положення процесуального закону, дійшовши, як наслідок, протилежних за змістом висновків щодо порядку судочинства (цивільного чи адміністративного), за правилами якого має розглядатися справа за згаданим вище позовом Військової частини НОМЕР_1 .

Прикладом правильного віднесення спірних правовідносин до тих, на які поширюється адміністративна юрисдикція, заявник називає рішення суду касаційної інстанції, наданих для порівняння, в яких цей суд спір за подібних правовідносин розглядав за правилами адміністративного судочинства.

Втім заявлений предмет перегляду, попри формальну підставу для розгляду справи однією судовою палатою, дозволяє припустити, що розв`язання порушеного у заяві питання, з огляду на передумови звернення з цим позовом до адміністративного суду, вимагатиме обговорення питання предметної юрисдикції цього спору.

За пунктом 2 частини першої розділу VII Перехідних положень Закону № 2147-VII у разі, коли адміністративна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядати на спільному засідання відповідних судових палат Верховного Суду України, така справа після її отримання Касаційним адміністративним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отож, правовий висновок оскарженого рішення про непідвідомчість спору щодо стягнення збитків суду адміністративної юрисдикції, вимоги заяви, її аргументи та додані до неї судові рішення на підтвердження неоднаковості в правозастосуванні дають підстави прийняти рішення про направлення адміністративної справи за заявою Військової частини НОМЕР_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Окрім наведених вище мотивів, на прийняття такого рішення орієнтують також і положення частини шостої статті 346 КАС в редакції Закону № 2147-VII, за якими справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, у поєднанні із правилами частини першої статті 241 цього Кодексу у попередній його редакції про розгляд справ Верховним Судом України за правилами касаційного провадження.

Керуючись пунктами 1, 2, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VII, статтями 237, 241 цього Кодексу в редакції до 15 грудня 2017 року, суд

ухвалив:
Заяву Військової частини НОМЕР_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року, постановленої у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя-доповідач М.І. Смокович
Судді О.В.Білоус
В.М. Шарапа