Справа № 308/5939/17
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/5939/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2018 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, до в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС України начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, звернувся в суд з адміністративним позовом до в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС України начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про порушення митних правил.

У позові представник позивача адвокат ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся в Ужгородський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу» з питанням про скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0890/30500/17 від 23.05.2017 року.

Позивач вказує на те, що 12.06.2017 року у своїй поштовій скриньці знайшов лист та оскільки є угорцем за національністю та української мови не розуміє, попросивши матір перекласти зміст конверта, дізнався про постанову у справі про порушення митних правил № 0890/30500/17 від 23.05.2017 року, згідно з якою його було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі пятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 8500 грн.

З вказаною постановою не погоджується, оскільки така є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає до скасуванню з огляду на наступне.

Зазначає, що із змісту оскаржуваної постанови слідує, що 03.05.2017 року, о 19 год. 01 хв., в зону митного контролю на ділянку «Вїзд» митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «ВМW», моделі «520», реєстраційний номерний знак Словаччини МІ194ЕА, де в якості пасажира слідував громадяни України ОСОБА_1, що повертався із Угорщини в Україну. Під час здійснення митних формальностей було встановлено, що останній 11.09.2016 року ввіз через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, в митному режимі «транзит», легковий автомобіль марки «AUDI» моделі «А6», реєстраційний номерний знак Польщі NOL49083, кузов № НОМЕР_1.

Станом на 03.05.2017 року термін перебування вказаного вище транспортного засобу становить більш ніж пять діб, а тому на думку органу доходів і зборів наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України.

З посиланням на норми ч. 1 ст. 93, ст. 95, ч. 1 ст. 467, ст. 489 МК України представник позивача вказує, що при винесенні оскаржуваної постанови в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_3 не були враховані вимоги ч. 1 ст. 467 МК України щодо строку накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил. Автомобіль було ввезено на митну територію України 11.09.2016 року, а стягнення накладено 23.05.2017 року. Правопорушення, передбачене ст. 470 МК України, не є триваючим, оскільки вважається вчиненим від дня перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб або від дня видачі транспортного засобу без дозволу митного органу.

Також зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що на позивача накладене адміністративне стягнення за порушення митних правил, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України, яке не є триваючим, адже кваліфікуючою ознакою зазначеного правопорушення є певний строк, при перевищенні якого правопорушення вважається вчиненим.

За твердженням представника позивача відповідач мав право накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в строк з 21.09.2016 року до 21.03.2017 року. Контроль за вивезенням автомобілів, ввезених у митних режимах «транзит» та «тимчасове ввезення» здійснюється у встановленому законом порядку, в тому числі за допомогою програмно-інформаційних комплексів. Це дає можливість своєчасного виявлення перевищення строків доставки товарів, встановлених ст. 95 МК України. Несвоєчасне ж документування перевищення таких строків та вчиненого у зв'язку з цим правопорушення, визначеного ст. 470 МК України, не є підставою для висновку про триваючий характер цього правопорушення.

Вважає, що у звязку з наведеним постанова у справі про порушення митних правил № 0890/30500/17 від 23.05.2017 року відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі про порушення митних правил закриттю.

На підставі викладеного представник позивача просить суд:

скасувати постанову в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 у справі про порушення митних правил № 0890/30500/17 від 23.05.2017 року;

провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, закрити на підставі ч. 1 ст. 467 МК України, п. 7 ст. 247 КУпАП.

Позивач та його представник у судове засідання не зявилися. При цьому, представник позивача адвокат ОСОБА_2 05.02.2018 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти розгляду справи без його участі не заперечує, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, при цьому 22.02.2018 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що проти адміністративного позову заперечує в повному обсязі, підтримує постанову Закарпатської митниці ДФС разом з відзивом на адміністративний позов (письмовими запереченнями) та додатками до нього. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, залишити постанову Закарпатської митниці ДФС № 0890/30500/17 без змін та розглядати справу за відсутності представника Закарпатської митниці ДФС.

У письмових запереченнях на позов від 26.09.2017 року, що долучені до матеріалів справи, представник відповідача зазначив, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку із правомірністю винесеної постанови та безпідставністю адміністративного позову. Стосовно тверджень позивача щодо неврахування вимог ч. 1 ст. 467 МК України зазначив, що враховуючи, що ст. 467 МК України не дає вичерпного переліку триваючих правопорушень, а лише констатує приналежність до таких порушень, у тому числі тих, що передбачені ст. ст. 469, 477-485 МК України, а тому вважає, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України, за наявності підстав віднесення його до категорії триваючих (наприклад, при втраті товарів, не доставлених до митниці у встановлений ст. 95 МК України строк тощо) не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення. Вказує, що оскаржуваною постановою в справі про порушення митних правил позивача на підставі та в порядку, що встановлені законом було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 в справі про порушення митних правил № 0890/30500/17 від 23.05.2017 року громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 8500 грн.

Вказаною постановою встановлено, що 03.05.2017 року, о 19 год. 01 хв., в зону митного контролю на ділянку «Вїзд» (ЗМК пасажирська) митного посту «Тиса» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «BMW», моделі «520», реєстраційний номерний знак Словаччини МІ194ЕА, де в якості пасажира слідував громадянин України ОСОБА_1, що повертався з Угорщини, де перебував у приватних справах в Україну.

В ході проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО ««Інспектор» та ЄАІС ДФС України, було встановлено, що 11.09.2016 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС ОСОБА_1 було ввезено легковий автомобіль марки «AUDI», моделі «А6», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі NOL49083.

Мотивуючи постанову ст. 93, п. 1 ст. 95 МК України та п. 2.2 § IV наказу Держмитслужби України від 17.11.2005 року № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.11.2005 року № 1428/11708, митний орган дійшов висновку, що ОСОБА_1 зобовязаний був доставити транспортний засіб марки «AUDI», моделі «А6», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі NOL49083, у митницю в термін до 16.09.2016 року включно. Фактично транспортний засіб станом на 03.05.2017 року не вивезено з митної території України.

За твердженням митного органу ОСОБА_1 перевищив більше, ніж на десять діб встановлений ст. 95 МК України строк транзиту транспортного засобу, що перебував під митним контролем, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 470 МК України.

У оскаржуваній постанові також зазначено, що від надання пояснень ОСОБА_1І, відмовився. Документів, які б підтверджували неможливість дотримання терміну транзиту транспортного засобу «AUDI», моделі «А6», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі NOL49083, у звязку із дією обставин непереборної сили, ОСОБА_1 не надав.

В ході провадження у справі встановлено, що згідно із інформацією інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають кордон («Аркан») 11.09.2016 року ОСОБА_1 слідував на митну територію України через митний пост «Ужгород» у транспортному засобі марки «AUDI», моделі «А6», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі NOL49083.

Опитана посадова особа митного посту «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС підтвердила факт здійснення 11.09.2016 року митного оформлення автомобіля марки «AUDI», моделі «А6», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі NOL49083, в митному режимі «транзит» на ОСОБА_1 на підставі поданих до митного контролю документів, у якому останній слідував на митну територію України через митний пост «Ужгород».

Вина ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, підтверджується протоколом про порушення митних правил № 0890/30500/17 від 03.05.2017 року, витягом із баз даних ЄАІС Державної фіскальної служби України та інтими матеріалами справи.

З постанови вбачається, що справу розглянуто у відсутності ОСОБА_1, який на розгляд справи не зявився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено під час складання протоколу про порушення митних правил, про що свідчить його підпис у відповідній графі протоколу. Клопотання про перенесення розгляду справи через неможливість прибути на розгляд від ОСОБА_1 не надходило та згідно з наявними у митниці форм обліку ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не притягався.

Матеріалами справи встановлено, що оскаржувана постанова винесена на підставі протоколу про порушення митних правил № 0890/30500/17 від 03.05.2017 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить його підпис у протоколі.

Не погоджуючись із вищевказаною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Пунктом 25 ст. 4 МК України передбачено, що митний режим комплекс взаємоповязаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення

Відповідно до ст. 90 МК України транзит це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно зі ст. 95 МК України встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: 1) для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб); 2) для залізничного транспорту 28 діб; 3) для авіаційного транспорту 5 діб; 4) для морського та річкового транспорту - 20 діб; 5) для трубопровідного транспорту 31 доба; 6) для трубопровідного транспорту (з перевантаженням на інші види транспорту) 90 діб. До строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Частиною 1 ст. 381 МК України передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

За ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, обовязковим елементом складу правопорушення є перевищення строку транзитних перевезень транспортних засобів більш як на десять діб, що вже свідчить про триваючий характер правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

За приписами ч. ч. 1, 5 ст. 102 МК України митний режим транзиту завершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення. Для завершення митного режиму транзиту особою, відповідальною за дотримання вимог митного режиму, до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу, органу доходів і зборів призначення повинні бути представлені товари, поміщені у митний режим транзиту, та митна декларація або інший документ, визначений статтею 94 цього Кодексу.

Доказами у справі про порушення митних правил, згідно із ч. 1 ст. 495 МК України, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків; поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта; іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Суд вважає необґрунтованими посилання представника позивача про неврахування відповідачем вимог ст. 467 МК України щодо строків накладення адміністративного стягнення на позивача з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 МК України не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що перелік триваючих правопорушень не є вичерпним, а лише конкретизуючим щодо окремих статей.

При цьому, в положеннях МК України не міститься визначення триваючого правопорушення.

У теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись із протиправного діяння (дії або бездіяльності), здійснюються у подальшому безперервно шляхом невиконання обовязку, та припиняються або виконанням регламентованих обовязків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обовязок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії (бездіяльність) безперервно порушують закон протягом певного проміжку часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обовязків.

Відтак, невивезення транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обовязок вивезення за межі митної території протягом десятиденного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обовязку.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи та встановлено судом, позивач ввіз транспортний засіб автомобіль марки «AUDI», моделі «А6», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі NOL49083, на митну територію України в режимі транзиту через митний пост «Ужгород» Закарпатської області 11.09.2016 року, однак обовязку щодо вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території у строк, визначений ст. 95 МК України, позивач не виконав.

Про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, відповідачу стало відомо 03.05.2017 року під час проходження позивачем 03.05.2017 року, о 19.01 год., митного контролю через митний пост «Тиса» Закарпатської митниці ДФС автомобілем марки «BMW», моделі «520», реєстраційний номерний знак Словаччини МІ194ЕА, в якості пасажира. Тобто, датою виявлення порушення слід вважати 03.05.2017 року та із цього часу митний орган мав шість місяців для вирішення питання щодо накладення на позивача відповідного адміністративного стягнення.

Отже, невивезення ОСОБА_1 транспортного засобу, що перебуває в режимі транзиту, та щодо якого існує обовязок вивезення за межі митної території, протягом десятиденного строку, є триваючим правопорушенням, оскільки в даному випадку особа перебуває в безперервному стані протиправної бездіяльності через невиконання свого обовязку, а відтак, виявивши вказане порушення 03.05.2017 року та приймаючи 23.05.2017 року постанову, адміністративне стягнення за порушення митних правил накладене відповідачем в межах строку, передбаченого ст. 467 МК України, а саме не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі № 369/11924/16-а.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: ) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що митний орган при винесенні оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача у позовній заяві просить поновити строк на оскарження спірної постанови, оскільки позивач, який є угорцем за національністю та української мови не розуміє, дізнався про таку лише 12.06.2017 року, так як отримав її по пошті простим листом, залучивши матір для перекладу змісту вказаного конверту.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі Bellet v. Fгаnсе, в якому зазначено, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Таким чином, в розумінні Європейського суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу до правосуддя, яке полягає в тому, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У відповідності до вимог ст. 122 КАС України суд вважає за можливе поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовом, оскільки такий пропущено з поважних причин.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 241-246, 255, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду.

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, до в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС України начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3 про скасування постанови у справі про порушення митних правил залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного адміністративного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуюча О.М. Світлик