Справа № 823/1957/17
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Черкаси

29 січня 2018 року справа № 823/1957/17

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гаращенка В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Савости С.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 за довіреністю; представника відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю; представника третьої особи: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом публічного акціонерного підприємства «Черкасиобленерго» до Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Уманський міський відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про визнання протиправними дій, протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Черкаській області щодо передчасного предявлення до виконання рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 22.09.2017 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску;

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 22.09.2017 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення про застосування до відокремленого структурного підрозділу позивача Уманських електричних мереж, штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, є протиправним, оскільки ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство позивача, тому відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції до 22.12.2011) введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом дії якого не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов?язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Також позивач звернув увагу суду, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, всупереч вимог законодавства винесено незаконні постанови, якими встановлено та застосовано до позивача додаткові щодобові відрахування (утримання) коштів на загальну суму більш ніж сорок мільйонів гривень, у звязку з чим у позивача виникла заборгованість по заробітній платі за період з березня по серпень 2017 року, що в свою чергу призвело до несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування.

Позивач вважає неправомірним направлення для виконання до органів ДВС оскарженого рішення тому, що позивач скористався процедурою адміністративного оскарження рішення та повідомив про це відповідача, однак відповідач всупереч вимог закону все ж направив рішення для примусового виконання.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

В письмовому запереченні на адміністративний позов та в судовому засіданні представник відповідача просив у його задоволенні відмовити повністю, зазначивши при цьому, що позивачем допущено порушення строків сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, тому до нього правомірно застосовано штрафні санкції та пеню.

Також зазначив, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не зупиняє виконання боржником поточних зобовязань та зобовязань зі сплати податків та зборів (обовязкових платежів), які виникли після введення мораторію, тому і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

З урахуванням наведеного, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду вжито заходи забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №55017911 з виконання рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 22.09.2017 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперархування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В судове засідання представник третьої особи, не зявився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасників справи, повно, всебічно, обєктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов наступного.

Згідно відомостей, які містяться в матеріалах справи, Головним управлінням ДФС у Черкаській області винесено рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № від 22.09.2017, за яким до Уманських електричних мереж, який є відокремленим структурним підрозділом позивача, застосовано штраф у розмірі 555 696 грн. 97 коп. за період з 21.03.2017 до 23.08.2017 та нараховано пеню у розмірі 137 280 грн. 28 коп., всього у сумі 692 977 грн. 25 коп.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.10 №2464-VI (далі - Закон №2464).

Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообовязкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

З огляду на вищезазначене, публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» є страхувальником в розумінні Закону №2464 та платником єдиного внеску.

Відповідно до пунктів 5, 8 статті 9 Закону №2464, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Згідно пункту 7 статті 9 Закону №2464, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов?язкове державне соціальне страхування (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 №449 і зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.05.15 за №508/26953) (далі - Інструкція №449), сплата єдиного внеску здійснюється за місцем: обліку платника у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки фіскальних органів, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування.

Згідно з пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Згідно пункту 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 (в редакції згідно Закону України №77-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов?язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці») органом доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) на платника єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Рішення про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску складається згідно з додатком 12 до Інструкції №449. Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи фіскального органу.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки, незалежно від періодів та кількості випадків сплати за вказані періоди.

Відповідно до пункту 10 статті 25 Закону №2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1% суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Судом встановлено, що розрахунок фінансових санкцій згідно оскаржуваного рішення здійснено на підставі даних інформаційної системи фіскального органу, згідно з якими позивачем у період з 21.03.2017 по 23.08.2017 несвоєчасно перераховано єдиний внесок, що не заперечувалось представником позивача у судовому засіданні і стало підставою прийняття оскаржуваного рішення.

Отже, спір між сторонами щодо своєчасності сплати єдиного соціального внеску відсутній.

Перевіряючи доводи позивача про необхідність застосування норм статті 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-ХІІ в редакції до 22.12.2011 суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 порушено провадження у справі №01/1494 про банкрутство ВАТ «Черкасиобленерго», одночасно із прийняттям якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Суд зазначає, що спеціальним законом, який встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів є Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон №2343-XII) .

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року № 4212-VI (далі - Закон № 4212-VI) наведений Закон № 2343-XII викладено в новій редакції, яка набрала чинності 19.01.2013р.

При цьому, згідно пункту 11 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №4212-VI положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення Закону № 4212-VI, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Положення Закону № 4212-VI, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Зважаючи на вказані обставини, положення Закону № 4212-VI застосовуються до позивача лише в частині продажу його майна в провадженні у справі про банкрутство, в решті застосовуються відповідні положення Закону № 2343-XII, які діяли до внесення змін Законом № 4212-VI.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на частину 4 статті 12 Закону № 2343-XII, згідно якої протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання, і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

Отже, дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів та не поширює свою дію на зобовязання поточних кредиторів, в тому числі щодо нарахування неустойки (штрафів, пені), та інших санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Слід зазначити, що наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 4 липня 2011 року, 7 травня, 11 червня, 1 жовтня 2012 року, 26 лютого, 7 липня 2013 року (справи №№ 21-144а11, 21-289а11, 21-179а12 та 21-298а12, 21-34а13, 21-178а13 відповідно).

Як вбачається з матеріалів справи, справа про банкрутство позивача порушена ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 з одночасним введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів. При цьому заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у позивача виникла за період з 21.03.2017 по 23.08.2017.

Суд звертає увагу, що позивач після введення мораторію продовжує на загальних підставах здійснювати господарську діяльність, надавати послуги, виконувати роботи, сплачувати податки та заробітну плату працівникам.

Отже, в спірних правовідносинах відповідач є поточним кредитором, а тому дія мораторію, введеного ухвалою Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі №01/1494, на зобовязання щодо сплати вказаної заборгованості та нарахованих штрафу і пені не розповсюджується.

Суд відхиляє посилання представника позивача на встановлення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг своїми постановами додаткових щодобових відрахувань (утримань) коштів, що призвело до виникнення заборгованості з єдиного соціального внеску, оскільки вищевказані постанови НКРЕ не є предметом спору у даній справі.

При цьому положеннями абз. 2 ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI встановлено пріоритет сплати зобовязань з єдиного соціального внеску перед усіма іншими зобовязаннями, крім зобовязань з виплати заробітної плати (доходу).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд не вбачає підстав для скасування спірного рішення.

Щодо позовних вимог про передчасне направлення на виконання до органів ДВС рішення від 22.09.2017 року №, суд враховує наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Згідно абз. 2 ч. 13 ст. 25 Закону № 2464-VІ у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу доходів і зборів або позову до суду.

Згідно абз. 3 ч. 14 ст. 25 Закону № 2464-VІ оскарження рішення органу доходів і зборів про застосування фінансових санкцій зупиняє перебіг строку їх сплати до винесення органом доходів і зборів вищого рівня та/або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або судом рішення у справі. Строк сплати фінансових санкцій також зупиняється до ухвалення судом рішення у разі оскарження платником єдиного внеску вимоги про сплату недоїмки, якщо застосування фінансових санкцій пов'язано з виникненням або несвоєчасною сплатою суми недоїмки.

З аналізу перелічених норм закону слідує висновок, що право на надіслання рішення про нарахування єдиного соціального внеску до органів державної виконавчої служби виникає у органів ДФС лише після закінчення процедури оскарження такого рішення в адміністративному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи оскаржене рішення отримано відокремленим структурним підрозділом позивача Уманськими електричними мережами 27.09.2017. Відповідно останній день строку оскарження вказаного рішення припадає на 09.10.2017.

Однак, 05.10.2017 позивач подав скаргу № 6637/09-03 на рішення від 22.09.2017 № до Державної фіскальної служби України, повідомивши відповідача про оскарження рішення, що підтверджено відміткою про отримання скарги від 06.10.2017.

Рішення за результатами розгляду скарги позивача прийнято Державною фіскальною службою України 08.11.2017, натомість заява про примусове виконання названого рішення №28351/23-00-17-03-017 від 20.10.2017 подана відповідачем до Уманського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 27.10.2017 та в цей же день державним виконавцем відкрито виконавче провадження №55017911.

Такі дії спричинили накладення арешту на кошти боржника постановою державного виконавця від 01.11.2017 у виконавчому провадженні №55017911.

Отже, всупереч встановленій законом забороні, відповідач передчасно направив до виконання рішення від 22.09.2017 №, а тому вказані дії відповідача є неправомірними.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України вжиті судом заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили судовим рішенням.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Черкаській області щодо передчасного пред'явлення до виконання Уманському міському відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 22.09.2017 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДФС у Черкаській області (м. Черкаси, вул. Хрещатик, 235, ) на користь публічного акціонерного підприємства «Черкасиобленерго» (м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600 (одну тисячу шістсот) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 19 лютого 2018 року.

Суддя В.В. Гаращенко