Справа № 823/1897/17
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1897/17 Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Вівдиченко Т.Р.,

Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 13.09.2017 №14186-13.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи сторони до суду не прибули, тому, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником нерухомого майна, що розташоване на території АДРЕСА_1, загальною площею 432,1 кв.м.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54. та пп. 266.7.2. п. 266.7. статті 266. Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.09.2017 №14186-13, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік в сумі 2977,17 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення податкового органу є протиправним, а відтак підлягає скасуванню, з чим погоджується і колегія суддів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8.1, 8.3 ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад

Відповідно до пп. 12.1.2 п. 12.1 ст. 12 Податкового кодексу України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Поряд з цим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким згідно ст. 266 Податкового кодексу України введено новий податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який є складовою податку на майно та в силу п.10.1, 10.2 ст.10 Податкового кодексу України належить до місцевих податків.

П.п. 12.3.1, 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

П.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

На виконання зазначених вимог, Черкаською міською радою 25 червня 2015 року прийнято рішення № 2-1312, яким, окрім іншого, затверджено Положення про порядок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси (далі - Положення).

Законом України від 24 грудня 2015 року № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон № 909-VIII) внесено зміни до ст. 266 ПК, які набрали чинності з 01 січня 2016 року.

Так, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону N 909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених ст. 10 Податкового кодексу України.

На підставі викладеного, Черкаською міською радою 28 січня 2016 року прийнято рішення № 2-136, яким, внесено зміни до рішення від 25 червня 2015 року № 2-1312 та викладено Положення у новій редакції.

У відповідності до вимог зазначеного Положення (п.п. 2-4) та норм Податкового кодексу України (пп. 266.1.1 п. 266.1, пп. 266.2.1 п. 266.2, 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Враховуючи викладені норми, нежитлове приміщення, що належить позивачу, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому позивач як його власник, зобов'язана сплачувати вказаний податок відповідно до вимог ст. 266 Податкового кодексу України.

При цьому, варто зазначити, що положення пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 255 Податкового кодексу України (у редакції, дійсній у 2016 році) дають право органу місцевого самоврядування самостійно визначати ставку податку у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так, відповідно до п. 6.2 Положення у редакції рішення Черкаської міської ради від 25 червня 2015 року № 2-1312 ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування.

Згідно п. 6.2 Положення у редакції рішення Черкаської міської ради від 28 січня 2016 року № 2-136 ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у розмірі 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року, за 1 кв.метр бази оподаткування .

Таким чином, із прийняттям 28 січня 2016 року Черкаською міською радою рішення № 2-136, ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території міста Черкаси збільшено з 0,5 до 1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного(податкового) року.

Водночас, постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2015 року по справі № 712/2617/16-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 червня 2017 року, визнано недійсним та нечинним - таким, що не набрав законної сили 01 січня 2016 року пункт 6.2 Положення, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 28 січня 2016 року № 2-136.

Однак, не зважаючи на це, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, податковий орган керувався приписами рішення Черкаської міської ради, яке як на день розгляду справи, так і станом на день його прийняття визнано в судовому порядку недійсним та таким, що не набрало чинності з 01 січня 2016 року.

Отже, як вірно зазначає суд першої інстанції, відповідач невірно розрахував суму податкового зобов'язання, яке було визначено оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, що не заперечується і апелянтом.

При цьому, відповідно до п. 286.5 ст. 286.5 ПК України саме відповідач наділений повноваженнями здійснити нарахування суми податку. При цьому, враховуючи пункт 286.1 статті 286 ПК України, відповідач повинен був використовувати дані державного земельного кадастру.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, вирішувати питання, які належать до його компетенції, усувати необґрунтованість оскаржуваного рішення в ході судового розгляду. Оскаржуване рішення не може ґрунтуватися на доказах, які отримані пізніше, ніж прийняте оскаржуване рішення.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 лютого 2018 року (справа № 826/15139/16).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Т.Р.Вівдиченко

І.В.Федотов

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Федотов І.В.