Справа № 758/2169/17
Суддя: Ларіонова Н. М.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 758/2169/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2018 року місто Київ

Подільський районний суд м.Києва у складі: головуючого - судді Ларіонової Н.М., розглянувши в письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі ЦОУ ПФУ у м.Києві) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ЦОУ ПФУ у місті Києві, в якому просила визнати противоправними дії відповідача щодо незарахування позивачу до стажу як судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України та половини строку навчання за денною формою навчання у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна, зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 період роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України з 28.02.1995 р. по 16.08.1996 р. та половину строку навчання за денною формою навчання у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна з 10.09.1969 р. по 15.08.1974 р, зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та призначити ОСОБА_1, як судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді Вищого господарського суду України без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що Наказом голови Вищого господарського суду України від 06 жовтня 2016 року № 367-к її відраховано зі штату Вищого господарського суду України з 12 жовтня 2016 року у зв'язку зі звільненням у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII. Відповідно до рішення Вищої Ради Юстиції до стажу роботи позивача, який дає право на відставку, підлягає зарахуванню: половина строку навчання за денною формою у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна - 2 роки 5 місяців; робота на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України - 1 рік 5 місяців, а також робота на посадах судді Вищого арбітражного суду України та судді Вищого господарського суду України - 20 років. Згідно з трудовою книжкою половина строку навчання за денною формою навчання у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна з 10.09.1969 р. по 15.08.1974 р. становить 2 роки 5 місяців 15 днів; період роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України з 28.02.1995 р. по 16.08.1996 р. становить 1 рік 5 міс 18 днів; період роботи суддею з 16.08.1996 р. по 22.09.2016 року становить 20 років 1 місяць 5 днів. Загальний стаж роботи Позивача, який дає право на одержання щомісячного довічного грошового утримання складає 24 роки 8 днів., що дає право отримувати довічне грошове утримання судді у розмірі 88% від суддівської винагороди. 18.10.2016 року Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 21 576,00 грн., що становить 80 відсотків суддівської винагороди. Не погоджуючись зі вказаним розміром довічного грошового утримання позивач звернулась до відповідача із заявою від 13.12.2016 року, в якій просила призначити їй до виплати щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 88 відсотків суддівської винагороди. Листом від 11.01.2017 року відповідач відмовив позивачу у призначенні їй 88 відсотків суддівської винагороди, вказавши, що стаж роботи Позивача на посаді судді становить 20 років 1 місяць 28 днів. На думку позивача, відповідачем при проведенні розрахунку розміру довічного утримання неправомірно не враховано половину строку навчання за денною формою у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна та стаж роботи позивача на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України.

На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 03.11.2017 р. вищевказана справа передана в провадження судді Ларіонової Н.М.

Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Раніше (16.06.2017 р.) через канцелярію суду подав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову, зазначаючи на те, що дії ЦОУ ПФУ в м.Києві відповідають чинному законодавству.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-УШ позивача звільнено з посади судді Вищого господарського суду України у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови Вищого господарського суду України від 06 жовтня 2016 року № 367-к її відраховано зі штату Вищого господарського суду України з 12 жовтня 2016 року у зв'язку зі звільненням у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII.

18.10.2016 року Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 21 576,00 грн., що становить 80 відсотків суддівської винагороди.

Водночас, відповідачем до стажу позивача, що дає право на отримання довічного грошового утримання, не зараховано половину строку навчання за денною формою у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна 2 роки 5 місяців 15 днів та стаж роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України 1 рік 5 міс 18 днів, що стало підставою звернення до суду.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 126 Конституції України закріплено положення, згідно з яким незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Пунктами 8, 11 частини четвертої статті 48 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням, а також правом судді на відставку.

Відповідно до частини шостої статті 48 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відвідають Конституції України (є неконституційними) положення: частини третьої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів»; пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів».

Крім того, Конституційний Суд України у зазначеному рішенні роз'яснив наступний порядок виконання: частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення», тобто у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: щомісячне довічне грошове утримання вплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни розміру грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме: пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержаного суддею після виходу у відставку.

Суд зазначив, що не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів".

У пункті 5 названого Рішення вказано, що Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними.

Згідно пунктів 1.1, 1.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, метою закону є забезпечення компетентності, незалежності та неупередженості, на які законно розраховує кожна людина при зверненні до суду і до кожного судді за захистом своїх прав. Закон надає кожному судді, який вважає, що його права за законом або в більш широкому розумінні його незалежності чи незалежності юридичного процесу так чи інакше знаходяться під загрозою або не приймаються до уваги, можливість звернутись до такого незалежного органу, який володіє ефективними можливостями правового впливу або який здатний запропонувати таку можливість.

Відповідно до пункту 6.4 Європейської хартії про Закон України «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року закон передбачає, що судді, які досягли встановленого законом віку для виходу у відставку із суддівської посади і які виконували суддівські повноваження протягом певного терміну, повинні отримувати пенсію при виході у відставку, рівень якої повинен бути як найближче до рівня їх останньої заробітної плати в якості судді.

Згідно з пунктом 54 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів від 17 листопада 2010 року №(2010) 12 оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їх рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці.

Таким чином, гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, на що неодноразово звертав увагу Конституційний Суд України.

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України № 2453-VI), згідно ст. 120 якого було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону України № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Частиною третьою статті 141 Закону України № 2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 розділу XIII «;Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону від 07 липня 2010 року № 2453-VI) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час обрання позивача суддею у 1996 році діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, половина строку навчання за денною формою навчання та період роботи на посаді прокурора підлягає зарахуванню до стажу роботи судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що узгоджується з практикою Верховного Суду України від 6 липня 2016 року в справі № П/800/426/14, Вищого адміністративного суду України від 15 травня 2014 року в справі № 2а-33/12, Вищого адміністративного суду України від 27 березня 2017 року в справі № 629/4709/16-а.

Оскільки стаж роботи суддею позивача згідно рішення Вищої Ради Юстиції та відповідних записів у трудовій книжці складає становить 20 років 1 місяць 5 днів, на підставі положень ст. 43 Закону України № 2862-XII «Про статус суддів» та Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 позивач має право на зарахування до стажу роботи судді для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половина строку навчання за денною формою навчання у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна та час роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно приписів ст.7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 період роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України з 28.02.1995 р. по 16.08.1996 р. та половину строку навчання за денною формою навчання у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна з 10.09.1969 р. по 15.08.1974 р., зобов'язати відповідача призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді Вищого господарського суду України та виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

На підставі викладеного, ст.ст.19, 58 Конституції України, ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 07.07.2010 № 2453-VI ), керуючись статтями ст.ст.2, 5, 9, 73, 77, 241, 242, 243-247, 250, 255, 295, 297 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (надалі ЦОУ ПФУ у м.Києві) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати противоправними дії Центрального об'єднаного управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування до стажу судді ОСОБА_1, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України та половини строку навчання за денною формою навчання у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу судді ОСОБА_1 період роботи на посаді прокурора відділу з питань участі прокурорів у арбітражному судочинстві цивільно-судового управління Генеральної прокуратури України з 28.02.1995 р. по 16.08.1996 р. та половину строку навчання за денною формою навчання у Кишинівському державному університеті ім. В.І. Леніна з 10.09.1969 р. по 15.08.1974 р.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та призначити ОСОБА_1, як судді у відставці, щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді Вищого господарського суду України без обмежень граничного розміру довічного грошового утримання, виплатити різницю між належною до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня отримання копії судового рішення в повному тексті.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова