Справа № 808/296/18
Суддя: Погрібна О. М.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

23 лютого 2018 року м. Токмак

Суддя Токмацького районного суду Запорізької області Погрібна О.М., розглянувши скаргу ОСОБА_1 (71701, Запорізька область, м. Токмак, вул. Калинова, буд. 128) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького буд. 13) про визнання дій протиправними,

встановив:

20.02.2018 року до Токмацького районного суду Запорізької області надійшла скарга ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому скаржник просить суд встановити порушення відповідачем ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» при прийнятті повідомлення від 04.01.2018 та наявність в діях відповідача ознак злочину, встановленого статтею 382 КК України.

Вивчивши скаргу ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, приходжу до наступного висновку.

На стадії відкриття провадження суд має з'ясувати, в якому провадженні має розглядатися справа виходячи з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Як вказано у пунктах 4 та 5 частини п'ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій;

4) встановлення бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єкта владних повноважень.

Пред'явлення ОСОБА_1 вимог про встановлення порушення відповідачем ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» при прийнятті повідомлення від 04.01.2018 та наявність в діях відповідача ознак злочину, встановленого статтею 382 КК України свідчить про невідповідність заявлених вимог вимогам, що встановлені у пунктах 4 та 5 частини першої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п.8 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначається перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.4 ст.161 КАС України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено КАС України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч. 2 ст. 94 КАС України).

ОСОБА_2 до заяви надано копії документів, які не посвідчені ним, як то передбачено вимогами ч.5 ст.94 КАС України, а також не зазначено, де знаходяться оригінали цих документів.

Постановою КМУ від 30.11.2011 №1242 (у редакції від 15.08.2016) затверджено Типову інструкцію з діловодства, де передбачено порядок видачі копій документів (далі Інструкція). Згідно п.76 визначено, що у разі підготовки документів для надання судовим органам можуть виготовлятися копії документів. Відмітка «копія» проставляється на лицьовому боці у верхньому правому кутку першого аркуша документа. Згідно п.77 Інструкції напис про засвідчення документа складається із слів «згідно з оригіналом», найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії і проставляється нижче реквізиту документа «підпис».

Згідно п.8 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначається перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Надані до суду фото(ксеро)копії документів жодним чином не засвідчені не засвідчені та не зазначено, де знаходяться оригінали цих документів.

Згідно з п. 11 ч.5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позивачем не надано зазначене письмове підтвердження, яке потрібно надати до суду.

У позові позивачем викладено дві позовні вимоги немайнового характеру.

Як зазначено у ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду позову майнового характеру суб'єктом владних повноважень, юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У ст.7 Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік установлено з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі 1762 грн. 00 коп.

Всупереч вимог ч.3 ст.161 КАС України позивачем до позову не додано доказів сплати до відповідного бюджету судового збору у розмірі ставки, встановленої ст.4 Закону України "Про судовий збір", за позовну вимогу майнового характеру.

Отже, позивачем не додано доказів сплати судового збору, як цього вимагає ч.3 ст.161 КАС України, або, у відповідності до ч.8 ст. 160 КАС України, не зазначені підстави звільнення від сплати судового збору.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст. 287 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Разом з тим, відповідно до п.11 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 відповідачем у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби. Такими органами державної виконавчої служби є, зокрема, Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких входять відділи примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Отже, ОСОБА_1 слід надати докази того, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визначений ЗУ «Про державну виконавчу службу» як самостійний органи державної виконавчої служби, або визначитися з відповідачем.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Зі скарги вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.01.2018, яка отримана ним 16.01.2018 року.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду, зокрема у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Як стверджує скаржник, оскаржуване рішення отримано ним 16.01.2018 року, при цьому відповідних доказів суду не надано.

Згідно ч.8 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Частиною 2 ст. 169 КАС України встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно дост.169 КАС України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.ст.160,161 КАС України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, у якій зазначаються недоліки заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст.160,161,169, 379 КАС України, суддя -

постановив:

Скаргу ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі відповідач), в якому скаржник просить суд встановити порушення відповідачем ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» при прийнятті повідомлення від 04.01.2018 та наявність в діях відповідача ознак злочину, встановленого статтею 382 КК України, - залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність виправити недоліки заяви протягом десяти днів з дня отримання ним ухвали про залишення скарги без руху.

Роз'яснити, що наслідками невиконання ухвали суду у встановлений судом строк відповідно до частини 4статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, є повернення позовної заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя