Справа № 815/3099/17
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/3099/17

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О. А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Бойка А.В., Скрипченка В.О.,

при секретарі Гончаровій О.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Черненка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року (м. Одеса, дата складання повного тексту рішення 05.09.2017р.) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
08.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до в/частини НОМЕР_1 та в/частини НОМЕР_2 , в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єктів владних повноважень в/ч НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , щодо невиплати йому грошової компенсації вартості за не отримане речове майно;

- стягнути з в/ч НОМЕР_1 на його користь суму грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у розмірі 21641,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проходження ним військової служби за контрактом відповідачами його не було забезпечено належним речовим майном, яке йому доводилося купувати за власні кошти. 13.02.2017 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 позивача було виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення, однак, при цьому не було зазначено відомостей щодо виплати йому грошової компенсації за недоотримане речове майно, хоча останній звертався з цього приводу до командування з відповідним рапортом. Крім того, позивач зазначає, що проходив службу у в/ч НОМЕР_2 , однак матеріально-технічне, грошове та речове забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , здійснювалося військовою частиною НОМЕР_1 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_2 , щодо виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини без виплати позивачу компенсації замість недотриманого речового майна за період з 04.06.2013 року по 13.02.2017 року. Стягнуто з в/ч НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості за недотримане під час проходження військової служби за період з 04.06.2013 року по 13.02.2017 року речове майно в розмірі 21641,91 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, командир в/ч НОМЕР_1 05.10.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.09.2017 року та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 в період з 04.06.2013р. по 13.02.2017р. проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 на посаді матроса.

Наказом командира в/частини НОМЕР_2 , в порядку передбаченому п.1.5 «Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України» (затв. наказом МО України від 22.05.2017р. та на підставі доручення командувача ВМС ЗСУ від 07.02.2005р. №154/11/1-234) позивача було зараховано на фінансове та речове забезпечення до в/ч НОМЕР_1 .

06.02.2017 року наказом командира в/ч НОМЕР_1 №3-РС, відповідно до ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» матроса ОСОБА_1 водія-електрика вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 було звільнено з військової служби у запас за п.«г» (через сімейні обставини).

10.02.2017 року позивач звернувся до начальника вузла зв`язку в/ч НОМЕР_2 із рапортом, щодо клопотання перед вищим командуванням частини, щодо виплати йому грошової компенсації вартості за недотримане речове майно за період з 2013 по 2017 роки.

13.03.2017 року начальником речової служби в/ч НОМЕР_1 складена довідка про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , на загальну суму 21641,91 грн.

13.02.2017 року наказом командира в/ч НОМЕР_2 №25, матроса військової служби за контрактом ОСОБА_1 , водія-електрика вузла зв`язку в/ч НОМЕР_2 , звільненого наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 06.02.2017 року №3-РС у запас за п. «г» (через сімейні обставини) ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 13.02.2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий обов`язок до Ананьївського РВК Одеської області.

Одночасно, з виключенням із списків особового складу військової частини з позивачем, окрім грошової компенсації за недоотримане речове майно, було проведено остаточний розрахунок, в який увійшли: премія, надбавки, щомісячна грошова винагорода, грошова компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

27.03.2017 року позивач звернувся до в/ч НОМЕР_1 із заявою про надання інформації щодо виплати компенсації вартості недотриманого речового майна під час проходження військової служби за контрактом.

Однак, відповідачем - в/ч НОМЕР_1 було запропоновано позивачу вирішувати питання виплати грошової компенсації вартості за недотримане речове майно в порядку ст. 5 ГПК України.

Не погоджуюсь з такою бездіяльністю відповідачів, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості та доведеності вимог та, відповідно, з неправомірності дій відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникли в даному спірному питанні регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно які, визначають основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлюють єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Приписами ч.1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, визначено Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178.

Так, положеннями Порядку №178, передбачено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби;.. (п.3). Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п.4). Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5).

Отже, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна у разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця. Така компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації та виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Відповідно до абз.1 п.242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Також, приписами п.242 вказаного Положення передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Т.б. до проведення з ним усіх необхідних розрахунків військовослужбовець не повинен виключатися без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, відповідачем - військовою частиною НОМЕР_2 було виключено ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини без проведення з ним усіх необхідних розрахунків, а саме йому не було виплачено компенсацію замість не отриманого речового майна за період з 04.06.2013 року по 13.02.2017 року та відповідно, без його згоди на виключення зі списків особового складу.

Жодних доказів отримання згоди позивача на виключення його зі списків особового складу військової частини, відповідачами ні до суду 1-ї інстанції, ні до апеляційного суду не надано.

Отже, за таких обставин, суд 2-ї інстанції вважає, що судом 1-ї інстанції було вірно встановлено протиправність дій військової частини НОМЕР_2 щодо виключення ОСОБА_1 із списків особового складу цієї військової частини без виплати йому компенсації замість неотриманого речового майна.

Слід зазначити, що аналогічна правова позиція з цього спірного питання викладена і в ухвалі ВАС України від 01.02.2017 року по справі №К/800/26691/14.

А оскільки позивач, відповідно до вимог п.п.2,3 Порядку №178, подав за місцем військової служби відповідний рапорт, та відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 , яка в свою чергу, безпосередньо здійснює фінансове та речове забезпечення військової частини НОМЕР_2 (в т.ч. і позивача), що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою Фінансово-економічного управління командування ВМС ЗСУ від 17.08.2017 року №154/24/1-1229, не виплачено ОСОБА_1 , грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в розмірі 21641,91 грн., то, відповідно, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, про необхідність стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане під час проходження військової служби речове майно в розмірі 21641,91 грн.

При цьому, судова колегія одночасно вважає за необхідне зазначити, що сума, яка підлягає стягненню, сторонами ні під час розгляду справи судом 1-ї інстанції, ні під час розгляду даної справи апеляційним судом, не заперечувалась.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено _21 лютого 2018_р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: А.В. Бойко

В.О. Скрипченко