Справа № 815/5576/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5576/17
РІШЕННЯ
19 лютого 2018 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд
під головуванням судді Андрухіва В.В.
за участю секретаря судового засідання Рижук В.І.
представника відповідача Стольнікова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі справу за позовною заявою ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 від 29 вересня 2017 року №226, -
ВСТАНОВИВ:
30.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 від 29 вересня 2017 року №226.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходження ним військової служби здійснювалось з 22.07.1996 року в добровільному порядку (за контрактом) згідно ч.2 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Позивач вказав, що пунктом 1 наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 02.07.2016 року №96 його було звільнено із посади заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом 37 окремого полку зв`язку Військово-Морських Сил Збройних Сил України. Пунктом 28 параграфу 6 наказу (по особовому складу) тимчасово виконуючого обов`язки начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.09.2017 року №418, як зазначив позивач, його звільнено з військової служби у запас (через службову невідповідність) за пунктом "е" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Позивач зазначив, що п.4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2017 року №226 він вважається таким, що вибув до Тростянецького РВК Сумської області для зарахування на військовий облік; наказано: з 29.09.2017 року виключити зі списків особового складу частини; зняти зі всіх видів забезпечення з 29.09.2017 року та виплатити оклад за військове звання з 28 по 29.09.2017 року; виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі - 6771,60 грн.; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік не виплачена; виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2017 рік за 4 (чотири) дні.
Позивач вказав, що редакція п.4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2017 року №226 не відповідає Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженій наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 року №200.
Позивач вважав, що відповідачем в оскаржуваному наказі протиправно не вказано: 1) про виплату грошового забезпечення за жовтень 2016 року; 2) про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік; 3) про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік; 4) про виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2016 рік тривалістю 45 календарних днів; 5) про виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку за 2017 рік тривалістю 45 календарних днів; 6) про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно; 7) про безоплатний проїзд до місця проживання, що обирається при звільненні з військової служби, в межах України.
Позивач зазначив, що 29.09.2017 року він звертався до відповідача з заявою про грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно. Виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, як вказав позивач, відповідач зобов`язаний на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2017 року в адміністративній справі № 815/144/17, що набрала законної сили з 04 вересня 2017 року. Про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік позивач звертався заявами від 26 квітня 2017 року вх. №851 та від 28 вересня 2017 року вх. №1914.
Проте, як зазначив позивач, відповідачем навіть не здійснено виплат, вказаних в оскарженому наказі, зокрема: окладу за військове звання з 28 по 29 вересня 2017 року; грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 6771,60 грн. та грошової компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік за 4 (чотири) дні.
Також позивач зазначив, що відповідачем протиправно в оскарженому наказі вказано про вибуття його до Тростянецького РВК Сумської області для зарахування на військовий облік. Позивач вказав, що 29 вересня 2017 року оскаржений наказ для ознайомлення не надавався, проїзні документи не вручалися та місце проживання після звільнення у Тростянецькому районі Сумської області з ним не було з`ясовано до подання документів на звільнення як це визначено абзацом другим пункту 12.7 Інструкції № 170.
Ухвалою судді від 01 листопада 2017 року було відкрито провадження по вищезазначеній справі з призначенням її до розгляду у судовому засіданні.
Ухвалою суду від 01.11.2017 року у відповідача витребувано докази.
Ухвалою суду від 13.11.2017 року, на підставі п.4 ч.2 ст.156 КАС України (в редакції від 06.07.2005 року) було зупинено провадження у справі до 04.12.2017 року у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення повістки відповідачу в дане судове засідання, ненаданням витребуваних доказів відповідачем, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, встановлених ч.1 ст.122 КАС України (в редакції від 06.07.2005 року).
Протокольною ухвалою суду від 04.12.2017 року продовжено строк зупинення провадження у справі до 20.12.2017 року.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів від 03.10.2017 року №2147-VIII.
Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.
Відповідно до ч.3 ст.3 КАС України (в редакції від 15.12.2017 року), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
З огляду на зазначене, ухвалою суду від 20.12.2017 року поновлено провадження у справі та продовжено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалено повторно надіслати відповідачу ухвалу від 01.11.2017 року про витребування доказів.
Ухвалою суду від 05.02.2018 року у справі оголошено перерву через несвоєчасне вручення позивачу відповідачем відзиву на позов.
Ухвалою суду від 16.02.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про об`єднанняв одне провадження справи №815/5576/17 зі справою №815/597/18.
Ухвалою суду від 16.02.2018 року повернуто заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог.
Ухвалою суду від 16.02.2018 року у справі оголошено перерву для надання відповідачу часу на подання заперечень на відповідь на відзив.
Під час судового розгляду позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, відповідно до наданого відзиву на позовну заяву зазначив, що Інструкція з діловодства в Збройних Силах України, затверджена наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 року № 200 втратила чинність 18.09.2017 року, на підставі наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 року №124, тому посилання позивача на вказаний акт є неприпустимим. Представник відповідача зазначив, що позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 за не отримане речове майно заявою від 29.09.2017 року, на яку отримав відповідь за №1784 від 30.10.2017 року. Як вказав представник відповідача, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2017 року №131 позивачу призначено та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік. Представник відповідача вказав, що позивачем не надано доказів не отримання виплати, зазначеної в оскаржуваному наказі.
Відносно посилання позивача на те, що для зарахування на військовий облік його протиправно направлено до Тростянецького РВК Сумської області та не було з`ясовано місце проживання після звільнення, представник відповідача зазначив, що 23 серпня 2017 року було складено аркуш бесіди відповідно до вимог пункту 12.7. Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170 без позивача, так як останній не прибув на бесіду, на яку його було викликано листом від 17.08.2017 року. Тому з`ясування місця проживання позивача після звільнення було не можливим, оскільки місцезнаходження позивача не було відоме командуванню військової частини НОМЕР_1 , так як позивач був незаконно відсутній на службі протягом першої половини 2017 року.
Заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що наказом Командування Військово-Морський Сил Збройних Сил України від 11.08.2017 року №78 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Відповідно до пункту 28 параграфу 6 наказу (по особовому складу) тимчасово виконуючого обов`язки начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.09.2017 року №418 позивача звільнено з військової служби у запас (через службову невідповідність) за пунктом "е" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.09.2017 року №226 капітана 3 рангу ОСОБА_1 , колишнього заступника командира батальйону управління по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 , звільненого відповідно до ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог п.1 ч.8 цієї самої статті за п.«е» (через службову невідповідність) з військової служби в запас та вважати таким, що вибув до Тростянецького РВК Сумської області для зарахування на військовий облік.
Відповідно до вказаного наказу відповідачем наказано: з 29.09.2017 року виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу частини, зняти зі всіх видів забезпечення з 29.09.2017 року; виплатити оклад за військове звання з 28 по 29.09.2017 року; виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2017 рік у розмірі 6771,60 грн.; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 не виплачена; виплатити грошову компенсацію за невикористану відпустку за 2017 рік за 4 (чотири) дні; постійним або службовим житлом не забезпечувався.
Також судом встановлено, що 29.09.2017 року ОСОБА_1 подав командиру в/ч НОМЕР_1 заяву, згідно якої заперечував проти виключення його зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до ч.9 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно абз.1 п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Відповідно до абз.3 п.242 Положення №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Частиною 3 п.12.8 Інструкції №170 встановлено, що командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення їх з військової служби.
Відповідно до ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно приписів статті 2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Частинами 2, 3 ст.9 зазначеного Закону встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, звільнення з військової служби.
Як зазначено у п.242 Положення №1153/2008, військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
При цьому, позивач не тільки не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини, а навпаки, заперечував проти його виключення зі списків особового складу до повного розрахунку, що підтверджується заявою від 29.09.2016 року на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (а.с. 12). Однак відповідачі позивачу на вказану заяву відповідачем не надано.
Суд бере до уваги доводи позивача про те, що станом на 29.09.2017 року з ним не було проведено ніяких розрахунків.
Суд зазначає, що позивач має право на винагороду за 20 років тривалості безперервної військової служби, у розмірі 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням як додаткового виду грошового забезпечення згідно додатку 25 до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Також позивач має право на грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення на день виключення із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідно до абзацу п`ятого частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450 "Про в розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень".
Відповідно до абзацу п`ятого частини 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно абз.3 п.7 Порядку №450, виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем виключення із списків особового складу військової частини.
Судом встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.11.2017 року у справі №815/4422/17 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень в період з 01 січня по 30 серпня 2017 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) жилих приміщень в період з 01 січня по 30 серпня 2017 року (а.с. 102-105). Вказана постанова суду набрала законної сили 27.12.2017 року.
Таким чином, вказаним судовим рішенням підтверджено передбачене законом право позивача на грошову компенсацію за піднайом (найом) житла, яка не була виплачена позивачу до видання оскаржуваного наказу №226 від 29.09.2017 року.
Відповідно до абз.3 п.14 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з заявами про надання йому щорічної основної відпустки за 2016 та 2017 роки, що підтверджується заявами, зокрема, від 24 жовтня 2016 року за №1903-Р (а.с. 93); від 03 березня 2017 року (а.с. 94); від 24 квітня 2017 року за №827 (а.с. 95); від 28 вересня 2017 року за №1916 (а.с. 96).
Однак, відповідачем щорічні основні відпустки за 2016-2017 роки позивачу не надано та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2016-2017 роки не нараховано і не виплачено.
Також суд зазначає, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.05.2017 року у справі №815/144/17, яка набрала законної сили 04.09.2017 року, визнано протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не подання клопотання про продовження строків виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 ; визнано протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік; визнано протиправним та скасовано Наказ командира військової частини НОМЕР_1 По стройовій частині №320 від 30.12.2016 року в частині скасування п.16 Наказу №263 від 01.11.2016 року (а.с. 97-101); зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі 6771 (шість тисяч сімсот сімдесят одна),50 грн.
При цьому, доводи позивача щодо невиплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік спростовуються постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.09.2017 року по справі №815/3165/17, що набрала законної сили 17.01.2018 року про відмову у позові про визнання протиправною відмови командира в/ч НОМЕР_1 в наданні вказаної матеріальної допомоги за 2017 рік та стягнення цієї допомоги.
Суд погоджується з доводами позивача відносно того, що відповідач протиправно виключив його зі списків особового складу під час перебування на амбулаторному лікуванні до 06.10.2017 року.
Так, судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що з 20 вересня 2017 року позивач був хворим, що підтверджується записом в медичній книжці (а.с. 88).
29 вересня 2017 року позивача оглянуто фельдшером медичного пункту в/ч НОМЕР_1 і направлено до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону для надання консультацій і медичної допомоги, що підтверджується записами в медичній книжці (а.с. 90).
29 вересня 2017 року позивача оглянуто медичними працівниками Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, надані консультації, зроблено за рекомендацією лікаря флюорографію органів грудної клітки, що підтверджується, матеріалами і записами в медичній книжці (а.с. 89).
02 жовтня 2017 року позивача оглянуто медичними працівниками Військово-медичного клінічного центру Південного регіону та начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 , надані консультації і медичну допомогу з висновком про звільнення від виконання службових обов`язків на п`ять діб, що підтверджується записами в медичній книжці (а.с. 91-92).
Тобто, звільнення позивача від виконання службових обов`язків з 02 по 06 жовтня 2017 року за висновком лікаря Військово-медичного клінічного центру Південного регіону госпіталю та начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 підтверджено письмовими доказами.
Викладені обставини підтверджують, що позивача виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 під час його хвороби.
Доводи позивача про те, що в оскаржуваному наказі безпідставно зазначено про вибуття позивача до Тростянецького РВК Сумської області суд до уваги не бере, оскільки помилка в найменуванні РВК не є підставою для скасування наказу, та може бути усунута шляхом внесення до нього змін.
При цьому суд враховує, що вказівка в оскаржуваному наказі про направлення на облік саме до Тростянецького РВК наявна у наказі начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 16.09.2017 року №418, який був підставою видання наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 29.09.2017 року №226.
У свою чергу наказ №418 від 16.09.2017 року є предметом окремого позову ОСОБА_1 . Тому вказана обставина не є підставою для задоволення позовної вимоги позивача.
Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позивача безпідставно було виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 наказом №226 від 29.09.2017 року до проведення з ним повного розрахунку за відсутності на це згоди позивача, що суперечить вимогам абз.2 пункту 242 Положення №1153/2008, а тому пункт 4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 від 29 вересня 2017 року №226 підлягає скасуванню як протиправний. Слід зауважити, що належних доказів повного розрахунку з позивачем станом на 29.09.2017 року відповідач суду не надав.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу (по стройовій частині) військової частини НОМЕР_1 від 29 вересня 2017 року №226.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущенного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 лютого 2018 року.

Суддя В.В. Андрухів

.