Справа № 235/6828/17
Суддя: Величко О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/65/18
Справа № 235/6828/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 лютого 2018 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі головуючої судді Величко О.В.,

при секретарі Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську

адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до

Красноармійського об'єднаного управління ПФУ Донецької області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Красноармійського об'єднаного управління ПФУ Донецької області, про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що перебуває на обліку у відповідача. З 01.03.2016 року виплата пенсії була припинена без будь-яких правових підстав. Вважає дії відповідача щодо припинення їй виплати пенсії такими, що порушують її конституційні права. Просить визнати протиправними дії Красноармійського ОУПФУ щодо припинення виплати пенсії за віком з березня 2016 року; зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії за віком з березня 2016 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, просив справу слухати у його відсутність ( а. с. 5).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, просив справу слухати без участі представника. ( а. с. 24). В наданому відзиві зазначив, що припиняючи виплату пенсію позивачу управління діяло в межах діючого законодавства, оскільки довідка про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи скасувано на підставі п. 3 ст. 12 Закону України № 1706. За результатом синхронізації баз управління (АСОПД) та бази УСЗН ( база переміщених осіб з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, затвердженого ПКМУ від 01.10.2014 року № 509, у вказаній електронній пенсійній справі фіксується «93 особливість», яка не дає можливості поновити виплату пенсій. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка має статус пенсіонера, що підтверджено пенсійним посвідченням № 120295 ( а. с. 7).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 09.02.2015 року за № 1441/008436 позивач був взятий на облік до Красноармійського ОУПФУ ( а.с. 12).

Як вбачається з довідки про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії від 24.01.2018 року з 01 березня 2016 року позивачці було припинено виплату пенсії за результатами звірки з управлінням праці та соціального захисту населення.( а.с. 19).

Спірним у даній справі є правомірність припинення відповідачем виплати пенсії позивачу.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно ст. 5 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1)якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2)на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3)у разі смерті пенсіонера;

4)у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5)в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону України поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Суд при цьому зазначає, що Закон України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає підставу припинення або зупинення пенсійних виплат скасування довідки внутрішньо-переміщеної особи в звязку з відсутністю цієї особи на місцем проживання, вказаним в довідці, відсутність особи за місцем проживання, зазначеним в довідці тощо.

Отже, припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення та лише з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058.

В порушення вищезазначених норм пенсійним органом рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу з не приймалось.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч.1 ст. 49 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки з березня 2016 року позивачу припинено виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, а інформація органів соціального захисту не є таким рішенням у розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 1058.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних.

З огляду на зазначене, постанови Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, а саме № 506 від 01.10.2014 року Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; № 637 від 05.11.2014 року Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; № 595 від 07.11.2014 року Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, є підзаконними нормативно-правовими актами, які не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено законами - тобто нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд також звертає увагу на положення ст. 1 Конвенції, ст. 1 додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( Париж 20.111.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення ст. 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Оцінюючи спірні правовідносини суд застосовує положення Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов'язковими соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України « Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року № 3477-1У.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Пічку проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, попрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами і свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору, шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, не приймаючи відповідного рішення про припинення виплати пенсії відповідно до ст. 49 Закону № 1058, припиняючи виплату пенсію позивачу , відповідач діяв не у спосіб, що визначений Конституцією України та законами України, тому вимоги позивача про визнання дій щодо припинення виплати пенсії протиправними та зобов'язання поновити виплату пенсії за період з 20.06.2017 року підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії за період з 01.03.2016 року по 19.06.2017 року, то суд виходить з наступного.

У постановах від 8 грудня 2015 року, 16 березня 2016 року (справи №№ 21-5440а15, 21-5653а15, 21-175а16 відповідно) Верховний Суд України, переглядаючи рішення суду касаційної інстанції у справах зазначеної категорії за заявами, в яких, крім іншого, йшлося про усунення розбіжностей у застосуванні законодавства, що регламентує строки звернення до адміністративного суду, вказав на те, що ці спори мають вирішуватися з урахуванням вимог статей 99 та 100 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем подано позов 20.12.2017 року.

У відповідності до ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встанолюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем у адміністративному позові не наведені причини поважності пропуску строку звернення до суду. Юридична необізнаність не може вважатися поважною причиною пропуску строку для звернення до адміністративного суду.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням того, що позивачем не наведено суду поважних підстав пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, не заявлено клопотання про поновлення такого строку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 01.03.2016 року по 19.06.2017 року включно мають бути залишені без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись Законом України « Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 2,3,9,10,14,123, 241-246,250,255, 382 КАС України,-

В И Р І Ш И В :

Визнати протиправною бездіяльність Красноармійського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області, місцезнаходження :85302, м. Покровськ, вул. Центральна, 154, щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, пенсії з 20.06.2017 року.

Зобов'язати Красноармійське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Донецької області поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1, нарахування та виплату пенсії з 20.06.2017 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Красноармійського об'єднаного управління ПФУ Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії за період з 01.03.2016 року по 19. 06.2017 року включно залишити без розгляду.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення пенсії за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: