Справа № 351/1946/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/72/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Макарика В.Я.

суддів Судової-Хомюк Н.М., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року (головуючий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_2, м. Снятин) у справі №351/1946/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації про визнання відмови неправомірною та стягнення щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2011-2016 роки,-

В С Т А Н О В И В:

26 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації в якому просила визнати неправомірними дії УСЗН Снятинської районної державної адміністрації про відмову виплати одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі, встановленому Законом України №796-ХІІ (ст.48). Зобовязати УСЗН Снятинської районної державної адміністрації виплатити їй недоотриману суму одноразової грошової допомоги на оздоровлення та виплачувати щорічну одноразову грошову допомогу у розмірі, встановленому Законом України №796-ХІІ за 2012, 2013, 2014,2015, 2016 р.р.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними про визнання відмови неправомірною та стягнення щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2011-2016 роки - відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, його оскаржила позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, просить таке скасувати та прийняти нове, яким задовольнити адміністративний позов.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, інвалід ІІІ групи, захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 48 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі пяти мінімальних заробітних плат. Апелянт зазначає, що управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації у відповідності із ст. 48 Закону № 796ХІІ зобовязане було виплатити позивачці одноразову грошову допомогу на оздоровлення виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний бюджет» помноженої на пять. Фактично УСЗН виплатило позивачці тільки 90 грн.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії А №434575. Позивачці встановлено ІІІ групу інвалідності без переогляду у звязку з захворюванням, повязаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 4 ст. 48 зазначеного Закону було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІІ групи виплачується у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

У подальшому до ст. 48 вказаного Закону внесено зміни, відповідно до яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Останні зміни внесені Законом України №76-VIII від 28 грудня 2014 року пунктом 16 розділу III Прикінцевих Положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів у місячний строк з дня набрання чинності цим законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

З матеріалів справи встановлено, що позивачка звернулася до відповідача із заявою щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2011-2016 р.р., на яку від Управління соціального захисту населення Снятинської РДА отримав відповідь за № 1238/02-07/27 від 15.08.2017 року про те, що допомога, передбачена ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а саме: розмір щорічної грошової допомоги інвалідам І та ІІ групи встановлено у розмірі 120 грн., інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам 90 грн.. Кошти, які передбачені згідно чинного законодавства виплачено позивачу, як інваліду ІІІ групи за 2012 р.-90 грн., за 2013 р.-90 грн., 2014р. 90 грн., за 2015 р.-90 грн., за 2016р. 90 грн..

"Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян" було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 760.

Пунктом 10 вказаного Порядку визначено, що щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», тобто у розмірі 90 грн., як інваліду ІІІ групи.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в рішенні «ОСОБА_3 проти України» від 03 червня 2014 року, суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, окрім іншого, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2 вказаного рішення Конституційний Суд України було зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР ), а у рішенні від 02 березня 1999 року № 2-рп/99 зазначив, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з частиною першою статті 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 99 КАС).

Відповідно до частини 3 статті 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно ст. 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зобов'язаний з'ясувати чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Враховуючи вищенаведене, підстави, що дають позивачу право на звернення з цим позовом до суду виникли ще у 2012-2016 роках, однак позивач звернувся до суду з адміністративним позовом лише 26 вересня 2017 року, тобто з пропущенням шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 99 КАС України.

Із урахуванням наведених норм законодавства, відсутністю, на думку суду апеляційної інстанції, поважних причин для поновлення строку на звернення до суду та з огляду на те, що позивач звернувся за захистом порушених прав лише 26.09.2017 року, колегія суддів вбачає підстави для залишення позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати щорічної одноразової грошової допомоги на оздоровлення з 01.01.2012 року по 25.03.2017 року у розмірі пяти мінімальних заробітних плат згідно ч.4 ст. 48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - без розгляду.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а також суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. ч. 4 ст. 229, 308, 310, 312, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 317, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог за період з 01 січня 2012 року по 25 березня 2017 року залишити без розгляду.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2017 року у справі №351/1946/17 в частині позовних вимог за період з 01 січня 2012 року по 25 березня 2017 року скасувати, в решті позовних вимог залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а у випадку відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст постанови складений 08 лютого 2018 року.