Справа № 814/903/15
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2018 р. № 814/903/15
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагаря В.С., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070

до відповідача:Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54015

третя особа:ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 54058

про:визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,

ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, в якому з урахуванням уточнень на позов просить визнати протиправними та скасувати постанови відповідача від 19 квітня 2010 року ВП №18811608 та від 10 грудня 2012 року ВП № 31895173, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою від 17.10.2017 р. судом відкрито провадження по справі №814/903/15.

Суд зазначає, що 16.06.2015 року провадження у даній справі зупинялось до набрання законної сили судовим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва в цивільній справі №2-487/1674/15 та 27.11.2017 року провадження у справі поновлено.

15.12.2017 р. набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, згідно з яким КАС України викладений в новій редакції.

Ухвалою від 18.12.2017 року суд ухвалив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та ухвалою від 12.02.2018 р. внес виправлення у пункт 2 резолютивної частини ухвали суду від 18.12.2007 р., та виклав у наступній редакції: "Справу належить розглядати за правилами спрощеного позовного провадження".

В обґрунтування позову позивач вказує, що в порушення норм Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження» оскаржуваними постановами накладено арешт на квартиру, що перебуває в іпотеці ТОВ «Кей-Колект».

Відповідач письмових заперечень до суду не подав.

Третя особа надала до суду заперечення, в яких посилається на те, що позовні вимоги "Кей-Колект" не підлягають задоволенню, являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не відповідає суті оспорюваних обставин, крім того не надано позивачем доказів якими мотивує обставини порушення своїх прав як іпотекодержателя.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Банк) та ОСОБА_1 (третя особа, Позичальник) укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 13.09.2007 р., згідно якого Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у розмірі 61000 доларів США зі строком погашення до 13.09.2017 р.

Для забезпечення виконання основного зобов'язання між сторонами укладено іпотечний договір від 13.09.2007 р., згідно якого іпотекодателі (ОСОБА_1 та майновий поручитель ОСОБА_2.) передають в іпотеку іпотекодержателю (акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк») нерухоме майно житлове приміщення, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відповідно до договору факторингу №2 від 13 лютого 2012 року відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

10.03.2015 року ТОВ "Кей-Колект" при зверненні до нотаріуса стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження - арешт квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1, на підставі постанов Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції №18811608 від 19 квітня 2010 року та № 31895173 від 10 грудня 2012 року.

Вважаючи, що накладення арешту на іпотечне майно порушує ТОВ "Кей-Колект" як іпотекодержателя, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний спір, суд враховує наступне.

Так, за змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження").

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження").

При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.

Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 09.04.2014 року (справа 6-13цс14), а також в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 18.03.2015 року (справа №К/800/53408/14).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, спірною постановою державного виконавця від 10.12.2012 р. ВП №31895173 арешт на квартиру був накладений на підставі виконавчого листа Заводського районного суду м.Миколаєва по справі №2-9288/2010 виданий 13.02.2012 р.

04.09.2015 року постановою державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Заводського районного суду м.Миколаєва по справі №2-9288/2010 виданий 13.02.2012 було закінчено і в постанові зазначено про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (а.с.163).

Так, позивач зазначає, що постановою державного виконавця від 10.12.2012 р. ВП №31895173 року про накладення арешту на майно боржника, порушено його права, оскільки товариство має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Однак, як було зазначено вище, постановою державного виконавця від 04.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження №31895173 припинено чинність спірного арешту.

Крім того, судом встановлено, що за результатами розгляду справи №487/7892/15-ц 23.03.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва прийнято рішення (яке набрало законної сили 05.04.2016 р.), яким визнано припиненим договір іпотеки від 13.09.2007 р., укладений між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3, у зв'язку із виконанням основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою. Зобов'язано ТОВ "Кей-Колект" здійснити дії у строк та в порядку, передбаченому чинним законодавством на момент їх учинення щодо скасування заборони відчуження чотирикімнатної квартири АДРЕСА_3 та виключення відповідних даних про заборону відчуження зазначеної квартири з реєстру іпотек та реєстру заборон відчуження нерухомого майна (а.с.160-161).

Отже, суд вважає, що на час прийняття судового рішення відсутній предмет спору, при цьому, позивачем не доведено, яким чином скасування постанов Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції №18811608 від 19 квітня 2010 року та № 31895173 від 10 грудня 2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_2 відновить його порушені права та інтереси.

Як зазначив Верховний Суд України в ухвалі від 12.03.2009 р. №9743сво08, право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" (вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070, ) до Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54015, ), третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 54058, ідентифікаційний код НОМЕР_1) про визнання протиправними та скасування постанов Заводського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції №18811608 від 19 квітня 2010 року та № 31895173 від 10 грудня 2012 року, в частині накладення арешту на нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_2 - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду , або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 22.02.2018 р.

Суддя В. С. Брагар