Справа № 582/71/18
Суддя: Петен Я. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/582/8/18
Справа № 582/71/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2018 року

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Петен Я.Л.,

за участі секретаря Климась С.В.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, смт. Недригайлів Недригайлівського району Сумської області, до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Холода Олександра Сергійовича, м. Суми, про скасування постанови серії АР № 492758 у справі про адміністративне правопорушення від 13 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2018 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Холода Олександра Сергійовича (відповідач), в якому просив визнати дії інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Холода О.С. щодо складення постанови серії АР № 492758 від 13.01.2018 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП незаконними, а вказану постанову протиправною та скасувати її.

На обґрунтування свого позову зазначає, що відповідач, на його думку, протиправно розглянув справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу, без дотримання встановленої законом процедури щодо складення протоколу та із порушенням права на захист. На думку позивача, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною, винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України та такою, що підлягає скасуванню.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, а також зазначив, що автомобіль не повинен проходити обов`язковий технічний контроль.

Відповідач у судове засідання не прибув, надіслав відзив на позовну заяву (а.с. 15-24, 31-35), в якому заперечив проти позову, зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача проводився з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема, при виявленні, що автомобіль позивача не пройшов обов'язкового технічного контролю, його було повідомлено про це, після чого повідомлено, що він буде притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.121 КУпАП, роз'яснено його процесуальні права, в тому числі і право на захист, після чого, за відсутності клопотань, винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності і накладення стягнення в межах санкції ч. 3 ст.121 КУпАП. Зі змістом вказаної постанови позивача було ознайомлено.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

13.01.2018 позивача ОСОБА_1 відповідачем інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенантом поліції Холодом О.С. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. за те, що він 13.01.2018 об 11 год. 45 хв. в м. Суми по вулиці Засумській керував транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, який підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, чим порушив вимоги п. п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України та ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух» (а.с.4).

Вказана постанова була складена відповідачем за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу без складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Щодо тверджень позивача про порушення відповідачем вимог законодавства при розгляді справи та складенні постанови на місці зупинки транспортного засобу без складення протоколу, суд зазначає таке.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів Національної поліції, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 258 КУпАП (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно з ч. 4 вказаної статті, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185 - 3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (частина 5 статті 258 КУпАП).

Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджена Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (Інструкція).

Зазначеною Інструкцією передбачено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. (п. 9 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. п. 1, 2 розділу ІІІ Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Суд зауважує, що дійсно Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 121 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

У пункті 2.4 Рішення Конституційний Суд констатує, що аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Разом з тим, зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та Інструкцією № 1395, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення Конституційного Суду України. Вказаним нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення Конституційного Суду України по справі № 1-11/2015 від 26.05.2015 повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених Законом України від 14.07.2015 № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення дорожнього руху» та вищевказаною Інструкцією.

Тому доводи позивача про те, що спірна постанова винесена на місці зупинки транспортного засобу без запрошення до управління поліції, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбаченого ст. 121 КУпАП, суд вважає необґрунтованими, оскільки, як зазначалось вище, відповідно до приписів ст. 258 КУпАП, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, до компетенції Національної поліції, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Вказана норма права не визнана в установленому порядку неконституційною, а тому підлягає застосуванню.

Щодо суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення суд звертає увагу на таке.

За приписами ч. 3 ст. 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 31.3 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов'язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Як вбачається із свідоцтва серії СХМ № 657495 про реєстрацію транспортного засобу марки «CITROEN» моделі «BERLINGO», д. р. н. ВМ2013ВІ (а.с. 5), а також реєстраційної картки транспортного засобу (а. с. 28, 37зв.), його тип «спеціалізований вантажний фургон малотонажний - В», рік випуску 2000, повна маса 1965, маса без навантаження 1240, вперше був зареєстрований 27.03.2012, а в подальшому перереєстрований за новим власником на підставі свідоцтва про спадщину від 12.07.2017 - 16.08.2017.

Згідно зі ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов'язковому технічному контролю, відповідно до цієї статті.

Обов'язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок проведення обов'язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 року № 137 (далі по тексту Порядок № 137).

Згідно пункту 1 Порядку № 137 обов'язковому технічному контролю підлягають всі транспортні засоби, крім легкових автомобілів усіх типів, марок і моделей, причепів (напівпричепів) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоциклів, мопедів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів - незалежно від строку експлуатації, та легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до п. 3 Порядку № 137, періодичність проходження обов'язкового технічного контролю становить:

- для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;

- для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;

- для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.

Таким чином, обов'язковому технічному контролю кожні два роки підлягають вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них, якщо строк експлуатації вказаних транспортних засобів становить більше ніж два роки.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «CITROEN» моделі «BERLINGO», д. р. н. ВМ2013ВІ є вантажним транспортним засобом з масою 1965, (без навантаження 1240), вперше був зареєстрований 27.03.2012, в подальшому перереєстрований за новим власником - 16.08.2017.

Отже, вказаний транспортний засіб відноситься до вантажних автомобілів зі строком експлуатації більше двох років, а тому підлягає обов'язковому технічному контролю з періодичністю кожні два роки.

Таким чином, суд вважає, що в діях позивача, які полягають у керуванні транспортним засобом, що підлягає обов'язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройдено, наявний склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність відповідно до ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 9 ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух», на кожний транспортний засіб, що пройшов обов'язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб'єкт проведення обов'язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов'язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті.

Дослідивши у судовому засіданні показання технічного запису (відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції), встановлено, що на час складення інспектором постанови у справі про адміністративне правопорушення позивачем не було надано для підтвердження технічного огляду протоколу перевірки технічного стану. Більш того, позивач, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не знав про необхідність проходження автомобілем обов`язкового технічного контролю, а у судовому засіданні зазначив, що вважає, що автомобіль не повинен його проходити, оскільки йому так пояснила особа, яка здійснювала страхування транспортного засобу.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов'язаний своєчасно подавати транспортний засіб, що підлягає обов'язковому технічному контролю, на такий контроль.

З моменту перереєстрації вказаного автомобіля за новим власником, який передав право керування позивачу - 16.08.2017, пройшло достатньо часу для забезпечення проведення обов'язкового технічного контролю автомобіля.

Отже, з огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, суд доходить висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Разом з тим, суд звертає увагу відповідача на таке.

Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (ст. 1, ч. 2 ст. 3 Конституції).

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6 Конституції).

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 7 Закону України «Про національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов'язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Відповідно до вимог ст. 248 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні; чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення.

Право на правову (правничу) допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України.

Право на правову допомогу - це закріплене в Конституції України та в інших законодавчих актах відповідно до міжнародно-правових стандартів право кожного на одержання послуг юридичного характеру з метою забезпечення реалізації особистих (громадянських), політичних, економічних, соціальних і культурних інтересів, а також захисту прав і свобод особи. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб'єктами права.

Право на юридичну допомогу знайшло своє закріплення у нормах міжнародного законодавства, що є частиною національного законодавства України: ст. 11 Загальної декларації прав людини і громадянина, ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, п.п. «с» п. 3 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод, п. 93 Мінімальних стандартних правил поводження з в'язнями.

Як вбачається з дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського, інспектором поліції Холодом О.С. категорично, безпідставно було відмовлено водію ОСОБА_1 у реалізації його права на захист, на отримання правової допомоги лише з тієї підстави, що інспектор вже почав заповнювати бланк постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд зазначає, що початок розгляду справи про адміністративне правопорушення та підзвітність кількості використаних офіційних бланків постанов про притягнення осіб до адміністративної відповідальності не є підставою для відмови у реалізації передбаченого чинним законодавством України права на захист та на отримання правової допомоги. Більш того, як видно з відеозапису, відповідач розпочав розгляд справи, роз`яснив позивачу всі його права та обов`язки, в тому числі і право на користування послугами адвоката або іншого фахівця у галузі права, після чого запитав у позивача чи зрозумілі вони йому і чи будуть у нього пояснення або клопотання, після чого увагу інспектора Холода О.С. відволік його напарник інший інспектор поліції, який попрохав проїхати позивача кілька метрів вперед що б не створювати перешкод для інших водіїв. Саме в цей час, поки позивач проїзжав кілька метрів вперед, інспектор Холод О.С., не дочекавшись відповіді позивача на питання щодо наявності пояснень або клопотань, розпочав заповнювати бланк постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. В цей час, позивач, після виконання прохання іншого інспектора проїхати кілька метрів вперед, вийшов з автомобіля і прямо заявив відповідачу клопотання про оголошення перерви у розгляді справи у зв`язку з тим, що він хоче скористатись послугами адвоката, на що відповідач категорично відмовив, у зв`язку з тим, що всі права та обов`язки були роз`яснені, а позивач відмовився від свого права на правову допомогу.

Як вбачається з відеозапису, позивач не відмовлявся від права на захист, а навпаки прямо про нього клопотав у інспектора поліції Холода О.С., у зв`язку з чим просив оголосити перерву у розгляді справи.

Таким чином, відповідачем безпідставно було порушено право позивача на захист, на отримання правової допомоги, яке закріплене як в Конституції України, так і в ст. 268 КУпАП.

Крім того, такі дії відповідача свідчать про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у поєднанні з підпунктом «с» пункту 3 статті 6 Конвенції - свавільна та незаконна відмова надати заявнику можливість скористатися послугами захисника, незважаючи на те, що національне законодавство гарантувало йому таке право та він прямо клопотав про надання йому захисника.

Отже, якщо заявник вважає, що потребує юридичної допомоги і законодавство гарантує йому право на захист незалежно від його власної обізнаності в юридичних питаннях, таке клопотання має бути задоволене. Відмова у задоволенні такого клопотання буде незаконною і свавільною.

Саме такими принципами керується Європейський Суд з прав людини (рішення у справах «Балицький проти України» від 3 листопада 2011 року, «Загородній проти України» від 24 листопада 2011 року).

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд.

Також згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором поліції Холодом О.С. було порушено право позивача водія ОСОБА_1 щодо користування юридичною допомогою адвоката або іншого фахівця у галузі права, суд вважає, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд із дотриманням вимог законодавства щодо права позивача на захист.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72-77, 90, 243 -246, 250, 255, 257-263, 286 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області лейтенанта поліції Холода Олександра Сергійовича про скасування постанови серії АР № 492758 у справі про адміністративне правопорушення від 13 січня 2018 року - задовольнити частково.

Постанову серії АР №492758 від 13.01.2018, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Сумській області лейтенантом поліції Холодом Олександром Сергійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 рік народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) за ч. 3 ст. 121 КУпАП - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 рік народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП надіслати до Управління патрульної поліції в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Білопільський шлях, 18/1) на новий розгляд.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду, відповідно до ст. 286 КАС України, може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п. 15.5 ч. 1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України від 15.12.2017, до Харківського апеляційного адміністративного суду через Недригайлівський районний суд Сумської області.

Повне рішення суду складено 26 лютого 2018 року.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя: Я. Л. Петен