Справа № 820/5431/17
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.

21 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 820/5431/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Старосуда М.І.

суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Бондаренка Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017, повний текст складено 18.12.17 по справі № 820/5431/17

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд: скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №5 від 29.05.2017 та №5 від 29.05.2017; скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Харківській області №46279-17 від 26.09.2017.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017р. позовні вимоги задоволено.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм процесуального та матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається, зокрема, на пункт 269.1 статті 269 та пункт 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, згідно яких платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі, які сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. А тому, незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належним йому на праві власності нежитловими приміщеннями, обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.12.2011 року позивачу на праві приватної власності належить нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а 14.02.2012 року право власності на зазначену будівлю зареєстроване у Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

У 2011 році позивач звернувся до органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки із заявою про надання дозволу на розробку проекту відведення для передачі в оренду вказаної земельної ділянки. Рішенням Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області позивачу надано такий дозвіл, яким визначено орієнтовну площу земельної ділянки - 0,2092 га. У подальшому за заявою позивача рішенням Проходівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 22.12.2016 року внесено зміни до первісного рішення та змінено цільове призначення земельної ділянки і зменшено її площу до 0,1913 га.

Рішенням Проходівської сільської ради від 24.11.2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення позивач земельної ділянки площею 0,1913 га.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказана земельна ділянка площею 0,1913 га зареєстрована 17.10.2017 року.

22.08.2017 року ГУ ДФС у Харківській області направило позивачу податкові повідомлення-рішення №5 від 29.05.2017 та №5 від 29.05.2017, якими позивачу визначено податкові зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік відповідно на суми 30,26 грн. та 36770,87 грн., які отримані позивачем 26.08.2017 року

07.10.2017 позивач отримав податкову вимогу №46279-17, складену 26.09.2017, відповідно до якої станом на 25.09.2017 р. за позивачем обліковується сума податкового боргу з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 36753,49 грн. та позивача попереджено, що з 25.09.2017 на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому, поширюється право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховуються пеня та застосовуються штрафні санкції, визначені Податковим кодексом України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів належним чином правомірності податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області №5 від 29.05.2017 та №5 від 29.05.2017 та податкової вимоги №46279-17 від 26.09.2017.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпунктів 14.1.72 та 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Пунктом 270.1 статті 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Приписами пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Отже, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для нарахування земельного податку відповідачем зазначено дані інформаційного ресурсу ДФС України ІС "Податковий блок" щодо об'єктів оподаткування та особиста заява ОСОБА_3 від 28.08.2015 р., в якій вказано, що він є власником земельної ділянки площею 0,2092 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, колегія суддів зазначає, що дані інформаційного ресурсу ДФС України ІС "Податковий блок" щодо об'єктів оподаткування не є підставою для визначення фізичній особі податкових зобов'язань з земельного податку, оскільки відповідно до положень Податкового кодексу України контролюючий орган для розрахунку вказаного податку зобов'язаний враховувати дані Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як зазначено вище, згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказана земельна ділянка площею не 0,2092 га, на яку податковий орган нарахував земельний податок, а площею 0,1913 га зареєстрована 17.10.2017 року.

Посилання апелянта, що обов'язок зі сплати земельного податку виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України чітко визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів належним чином правомірності податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Харківській області №5 від 29.05.2017 та №5 від 29.05.2017 та податкової вимоги №46279-17 від 26.09.2017, а тому позовні вимоги про скасування зазначених вище актів індивідуальної дії є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення .

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі № 820/5431/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, а у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення - з 26.02.2018 року.

Головуючий суддя (підпис)М.І. Старосуд
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло