Справа № 826/3993/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/3993/16 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Файдюка В.В., Чаку Є.В.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пакпрінт» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2017 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Пакпрінт» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Пакпрінт» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.02.2016 № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.12.2017 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.02.2016 № в частині нарахування пені у розмірі 959,32 грн.; в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить оскаржувану постанову скасувати як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача надійшли листи від ПАТ «ПриватБанк» № Г-31.0.0.0/1-1519 від 04.03.2015 та № Г-31.0.0.0/1-2449 від 03.04.2015 про виявлені факти порушення ТОВ «Пакпрінт» валютного законодавства (а.с. 76-77).

Відповідачем проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Пакпрінт» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках за зовнішньоекономічними імпортними контрактами від 08.04.2014 №104 та від 22.02.2012 №91, згідно вищезазначених листів ПАТ «ПриватБанк».

За результатами перевірки складено акт від 12.02.2016 №43/26-15-13-06-03/34343964, згідно висновків якого, встановлено порушення статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а саме: несвоєчасне надходження товару на суму 6 000,00 дол. США за імпортним контрактом від 08.04.2014 №104 та несвоєчасне надходження товару на суму 6 610, 00 дол. США за імпортним контрактом від 22.02.2012 № 91.

На підставі акта перевірки від 12.02.2016 №43/26-15-13-06-03/34343964 відповідач виніс податкове повідомлення-рішення форми «У» від 29.02.2016 №002771306, яким нарахована пеня за порушення терміну розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 15 052, 12 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням від 13.05.2016 № ТОВ «Пакпрінт» звернулось до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки кількість днів порушення граничного строку надходження товару відрізняється від кількості днів, за які відповідачем нарахована пеня у податковому повідомленні-рішенні від 29.02.2016 №, то останнє підлягає скасуванню в частині нарахування пені на суму 959,32 грн., в тому числі за один календарний день по контракту № 104 - 427,88 грн. та один календарний день по контракту № 91 - 531,44 грн., у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач невірно визначив дату надходження імпортного товару за контрактами № 91 від 22.02.2012 та №104 від 08.04.2014, помилково вважаючи такою датою дату вантажної митної декларації, а не фактичне надходження товару на митну територію України, що засвідчується штампом «під митним контролем». Крім того, апелянт вказує на те, що в акті перевірки відповідач необґрунтовано посилається на законодавство, яке не набрало чинності станом на дату здійснення попередньої оплати за контрактом № 91 від 22.02.2012, у зв'язку із чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Пакпрінт» (покупець) та компанією «SHANGHAI YONGGUAN ADHESIVE PRODUCTS CO.,LTD» (Китай) (продавець) укладено імпортний контракт №91 від 22.02.2012 (далі - контракт №91).

ТОВ «Пакпрінт», на виконання вказаного контракту, здійснило попередню оплату на загальну суму 73 600,80 дол. США, граничний термін надходження товару на суму 6 610,00 дол. США - 17.02.2015.

Також, між ТОВ «Пакпрінт» (Покупець) та компанією «SIDIKE NEW MATERIALS (JIANGSU) CO.,LTD» (Китай) (Продавець) укладено імпортний контракт № 104 від 08.04.2014 (далі - контракт №104).

ТОВ «Пакпрінт», на виконання вказаного контракту, здійснило попередню оплату на загальну суму 45 002,55 дол. США, граничний термін надходження товару на суму 6 000,00 дол. США - 03.03.2015.

У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті (частина 4 статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»).

Реалізуючи надане приведеною статтею право, правлінням Національного банку України 16.11.2012 прийнято постанову №475 «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті» (далі - Постанова №475), якою встановлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Крім того, аналогічні положення містяться в постановах правління Національного банку України від 20.08.2014 №515, від 20.11.2014 №734, від 01.12.2014 №758, від 03.03.2015 №160 «Про врегулювання ситуації на валютному ринку України».

ТОВ «Пакпрінт» вказує на те, що в акті перевірки від 12.02.2016 № 43/26-15-13-06-03/34343964 відповідач послався на постанови Національного банку України, які не набрали чинності станом на дату здійснення платежу за контрактом №91 (19.11.2014), а тому, на думку апелянта, до цього платежу мав застосовуватись термін у 180 календарних днів.

При цьому, оскільки станом на 19.11.2014 (дата оплати товару за контрактом № 91) та станом на 02.12.2014 (дата оплати товару за контрактом № 104) діяли постанови Національного банку України №745 та №515, згідно яких встановлено строк для імпортних операцій у 90 календарних днів, а не зазначення відповідачем в акті перевірки даних постанов, не може бути підставою для застосування терміну 180 календарних днів, а тому колегія суддів не бере до уваги вказані доводи апелянта.

Стосовно дати імпорту товару за контрактами № 91 та № 104, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 14 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» імпорт (імпорт товарів) - це купівля (у тому числі з оплатою в негрошовій формі) українськими суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності в іноземних суб'єктів господарської діяльності товарів з ввезенням або без ввезення цих товарів на територію України, включаючи купівлю товарів, призначених для власного споживання установами та організаціями України розташованими за її межами.

Моментом здійснення імпорту, відповідно до абзацу 38 статті 1 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», є момент перетину товаром митного кордону України або переходу прав власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено, що ввезення товарів і транспортних засобів на митну територію України, вивезення товарів і транспортних засобів за межі митної території України - це сукупність дій, пов'язаних із переміщенням товарів і транспортних засобів через митний кордон України у відповідному напрямку.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 321 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом. У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України. Перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення під митним контролем закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Поняття «перетин товаром митного кордону України» та «пропуск через митний кордон України» не є тотожними та обов'язковими для врахування при вирішенні питання визначення дати імпорту, оскільки товари, що переміщуються через митний кордон України, крім митного контролю, можуть підлягати санітарно-епідеміологічному, ветеринарному, фітосанітарному, радіологічному, екологічному контролю та контролю за переміщенням культурних цінностей.

Вантажна митна декларація, в свою чергу, не є єдиним документом, виключно яким засвідчується факт та дата переміщення товарів через митний кордон України.

Підставою для переміщення вантажу через митний кордон України в режимі імпорту є наявність товаросупровідного документа на вантаж, проставлення на якому відтиску штампа «Під митним контролем» з відповідною датою засвідчує факт і дату перетину митного кордону України.

Враховуючи викладене, імпортований за контрактом № 91 товар надійшов на територію України 25.02.2015, що підтверджується відтиском штампа «Під митним контролем» Південної митниці на товаросупровідних документах (коносамент від 03.01.2015) (а.с. 27).

Імпортований за контрактом №104 товар надійшов на територію України 26.03.2015, що підтверджується відтиском штампа «Під митним контролем» Південної митниці на товаросупровідних документах (міжнародна товарно-транспортна накладна № 3128/1 та коносамент) (а.с. 29, 30).

Таким чином, визначення відповідачем дати імпорту товару за контрактом № 91 та № 104 на підставі дати вантажної митної декларації від 26.02.2015 та 27.03.2015 відповідно, є помилковими.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, що висловлені у постановах від 16.01.2012 №21-412а11 та від 04.07.2011 № 21-136а11. Також вказана правова позиція неодноразово висловлювалась у судових рішеннях Вищого адміністративного суду України, зокрема від 15.03.2017 К/9991/40890/12, від 12.07.2016 №К/800/9594/16, від 28.01.2016 К/800/27436/15, від 06.04.2016 К/9991/1108/12, від 18.02.2016 К/800/1502/13, від 29.06.2016 К/800/19259/13.

Отже, товар за контрактом № 91, оплачений 19.11.2014 надійшов на територію України 25.02.2015, тобто з порушенням граничного терміну на 8 календарних днів; товар за контрактом № 104, оплачений 02.12.2014 надійшов на територію України 26.03.2015, тобто з порушенням граничного терміну на 23 календарних дня, а не 9 та 24 календарних дні, як зазначив відповідач.

Посилання апелянта на коносамент від 22.02.2015 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у ньому зазначений інший відправник та отримувач товару, з огляду на що він не може бути доказом надходження товару за контрактами № 91 та № 104.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Згідно розрахунку пені у сфері зовнішньоекономічної діяльності за результатами перевірки відповідач нарахував ТОВ «Пакпрінт» пеню на загальну суму 10 269,19 грн. за прострочення на 24 календарні дні по контракту №104, тобто 427,88 грн. за кожен день прострочення, а також пеню на загальну суму 4 782,94 грн. за прострочення на 9 календарних днів по контракту № 91, тобто 531,44 грн. за кожен день прострочення.

Отже, оскільки кількість днів порушення граничного строку надходження товару відрізняється від кількості днів, за які відповідачем нарахована пеня у податковому повідомленні-рішенні від 29.02.2016 № , то останнє підлягає скасуванню в частині нарахування пені на суму 959, 32 грн., в тому числі за один календарний день по контракту № 104 - 427,88 грн. та один календарний день по контракту № 91 - 531,44 грн., що вірно встановлено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пакпрінт» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2017 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Файдюк В.В.,

Чаку Є.В.

Повний текст постанови виготовлений 22.02.2018.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Чаку Є.В.

Файдюк В.В.