Справа № 204/4208/17(2-а/204/179/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2018 рокусправа № 204/4208/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Богданенка І.Ю.,

судді: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

за участю секретаря судового засідання: Сколишева О.О.,

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1,

відповідача: - Грінченко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

на постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року (ухвалену в м. Дніпрі суддею Тітовою І.В., повний текст постанови складено 28 липня 2017 року)

у справі №204/4208/17

за позовом ОСОБА_3

до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

про зобов'язання провести поновлення пенсії,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про зобов'язання поновити виплату пенсії за віком з 14 грудня 2014 року відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року позовні вимоги задоволені частково.

Зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за віком з 01 липня 2016 року у розмірі не меншому за прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсації втрати частини доходів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги, відсутні законні підстави для виплати пенсії позивачу за час постійного проживання її за кордоном; міжнародного договору, який би регулював би подальший порядок виплати пенсії між Україною та Ізраїлем не укладено.

Представник ОСОБА_3 подав відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі наполягає на доводах та вимогах апеляційної скарги, представник ОСОБА_3 заперечує проти задоволенні скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій і не заперечується сторонами, ОСОБА_3 є громадянкою України (а.с. 15).

З 01 жовтня 2014 року ОСОБА_3 перебувала на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпрі та отримувала пенсію за віком як внутрішньо переміщена особа (а.с. 27, 84).

У червні 2014 року ОСОБА_3 виїхала до Ізраїлю.

З 01 липня 2016 року виплата пенсії позивачу призупинена відповідачем у зв'язку з відсутністю заяви про виплату пенсії через відділення акціонерного товариства «Ощадбанк» (а.с. 38).

12 вересня 2016 року до відповідача надійшла заява позивача про виплату пенсії на поточний рахунок через відділення акціонерного товариства «Ощадбанк» (а.с. 28-30).

Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконавчому комітеті Новокадацької районної у місті Дніпропетровську ради відмовлено у відновленні виплати пенсії ОСОБА_3, що підтверджується протоколом №85 від 13 жовтня 2016 року (а.с. 85).

27 грудня 2016 року представник позивача за дорученням звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії та документами (а.с. 33-37).

До цієї заяви, разом з іншими документами, подана заява від імені ОСОБА_3 про поновлення виплати пенсії з липня 2016 року, в якій позивач зокрема вказує місце реєстрації та місце проживання в Ізраїлі (а.с. 33).

Листом від 25 січня 2017 року Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі повідомило представника позивача про необхідність подання довідки з управління праці та соціального захисту населення та про відсутність законних підстав для поновлення виплати пенсії позивачу (а.с. 38).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для поновлення виплати пенсії позивачу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального положення, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами, що закріплено у частині 3 статті 25 Конституції України.

Враховуючи наведені норми, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, в тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 положення пункту 2 частини 1 статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07 жовтня 2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" врегульовані Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1.5 Порядку, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Пунктом 2.8 Порядку передбачено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

З урахуванням наведеного, позивачем та його представниками виконані умови звернення за поновленням виплати пенсії.

З огляду на викладене та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог та наявність підстав для поновлення пенсії позивачу з часу зупинення виплати.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, та постановив обґрунтоване рішення про часткове задоволення заявлених позивачем позовних вимог, і оскільки під час апеляційного розгляду даної справи будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке б потягло за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено, постанову суду першої інстанції у справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі - залишити без задоволення.

Постанову Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 23 лютого 2018 року.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим