Справа № 800/384/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2018 Київ П/9901/11/18 800/384/17

Верховний Суд як суд першої інстанції у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Шарапи В.М., суддів Бевзенка В.М., Білоус О.В., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л., за участю секретаря судового засідання Корецького І.О. та сторін і інших учасників справи:

позивача: ОСОБА_2,

відповідача: представник Русакова І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_4

до Вищої ради правосуддя

про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до Вищої ради правосуддя. Просить визнати незаконним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя №2433/0/15-17 від 15 серпня 2017 року про відмову у звільненні його з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона у відставку та зобов'язати Вищу раду правосуддя вчинити дії щодо надання йому відставки.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, аргументує їх тим, що у зв'язку з ліквідацією Дніпровського районного суду міста Херсона ним двічі, 14.03.2017 та 05.04.2017, подавались заяви про відставку з посади судді на підставі підпункту 5 пункту 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України, частини 2 статті 112 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про вищу раду правосуддя". Оскарженим рішенням відповідач повторно відмовив у задоволенні заяви у зв'язку з відсутністю необхідного стажу.

Позивач неправомірність дій відповідача аргументує неправильним тлумаченням норм Конституції як норм прямої дії через призму Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Вказує, що відповідно до підпункту 5 пункту 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України у випадках реорганізації чи ліквідації окремих судів, утворених до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" судді таких судів мають право подати заяву про відставку або заяву про участь у конкурсі на іншу посаду судді в порядку визначеному законом. Аналогічну позицію висловила Європейська комісія "За демократію через право" (Венеціанська комісія) у пункті 37 висновку №803/2015 26 жовтня 2015 року щодо проекту змін до Конституції України в частині правосуддя.

На думку позивача зазначена норма Перехідних положень Конституції України однозначно свідчить про право судді на відставку під час ліквідації суду незалежно від наявності у нього відповідного стажу, передбаченого Законом України "Про судоустрій і статус суддів". Не суперечить такій позиції, на думку позивача, і Закон України "Про вищу раду правосуддя", що регулює порядок звільнення судді у відставку.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, де заперечує проти позову. Представник відповідача у судовому засіданні заперечення проти позову аргументує тим, що позивачу відмовлено у звільненні з посади судді у відставку через відсутність необхідного стажу. На думку представника відповідача, в даному випадку ОСОБА_4 невірно тлумачить норму підпункту 5 пункту 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України. Позиція Вищої ради правосуддя полягає у тому, що при ліквідації суду право на відставку мають судді ліквідованого суду, стаж на посаді судді яких не менше двадцяти років. Такий стаж визначається на підставі статті 112 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і у позивача він становив на час прийняття оспорюваного рішення менше двадцяти років. З цих підстав представник відповідача також заперечує проти вимог позивача зобов'язати Вищу раду правосуддя вчинити дії щодо надання ОСОБА_4 відставки.

Повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, надавши оцінку всім аргументам учасників справи відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права судом встановлені такі обставини:

22 травня 2008 року постановою Верховної Ради України №298-VI ОСОБА_4 обрано безстроково суддею місцевого Дніпровського районного суду міста Херсона.

Указом Президента України №15/2016 від 19 січня 2016 року ліквідовано Дніпровський районний суд міста Херсона, утворено Херсонський міський суд.

10 квітня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищої ради правосуддя із заявою про звільнення його з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона у відставку. Підставою для звільнення зазначив положення підпункту 5 пункту 16-1 розділу XV Перехідних положень Конституції України, частини 2 статті 112 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про вищу раду правосуддя" у зв'язку з ліквідацією Дніпровського районного суду міста Херсона.

Рішенням Вищої ради правосуддя №2433/0/15-17 від 15 серпня 2017 року відмовлено у звільненні ОСОБА_4 з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона у відставку. Підставою відмови зазначено відсутність у ОСОБА_4 на час прийняття рішення необхідного суддівського стажу, що дає право на відставку.

Станом на час прийняття оспорювано рішення суддівський стаж ОСОБА_4, визначений на підставі статті 131 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", становив менше двадцяти років.

Ці обставини встановлені дослідженими у судовому засіданні доказами: копією постанови Верховної ради України №298-VI від 22 травня 2008 року про обрання суддів; копією Указу Президента України №15/2016 від 19 січня 2016 року про ліквідацію та утворення місцевих загальних судів; копією рішення Вищої ради правосуддя №2433/0/15-17 від 15 серпня 2017 року про відмову у звільненні ОСОБА_4 з посади судді Дніпровського районного суду міста Херсона у відставку; витягом з протоколу засідання Вищої ради правосуддя №42 від 15 серпня 2017 року (а. с. 8-12, 28-29). Вказані обставини також визнали учасники справи у поясненнях під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

За встановлених обставин суд відхиляє аргументи ОСОБА_4, наведені ним як підстави для задоволення позову.

Водночас суд приймає аргументи відповідача, наведені ним як підстави для відмови у задоволенні позову.

Підпунктом 5 пункту 16-1 Прикінцевих положень Конституції України встановлено, що у випадках реорганізації чи ліквідації окремих судів, утворених до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", судді таких судів мають право подати заяву про відставку або заяву про участь у конкурсі на іншу посаду судді в порядку, визначеному законом. Зазначена конституційна норма надає право судді подати заяву про відставку або право судді подати заяву про участь у конкурсі на іншу посаду судді лише в порядку, визначеному законом.

Частиною 1 статті 116 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII, що діяла на час звернення позивача із заявою про звільнення з посади судді у відставку) встановлено право судді, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, подати заяву про відставку. Аналогічні вимоги щодо наявності не менше двадцяти років суддівського стажу для звільнення судді у відставку були передбачені і в частині 1 статті 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07 липня 2010 року, що діяла на час ліквідації Дніпровського районного суду міста Херсона.

За таких обставин аргументи позивача про необхідність трактувати як норму прямої дії підпункт 5 пункту 16-1 Прикінцевих положень Конституції України в частині права судді на відставку після ліквідації суду без взаємозв'язку цієї норми з вимогами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" про наявність для відставки необхідного суддівського стажу є неприйнятними. Заперечення ж відповідача проти позову ґрунтуються на правильному тлумаченні ним даних норм права.

Окрім того, пункт 16-1 Прикінцевих положень Конституції України, яким позивач обґрунтовує позов, набрав чинності 30 вересня 2016 року. Між тим спірні правовідносини виникли до цієї дати - 19 січня 2016 року (день прийняття Указу Президента України про ліквідацію Дніпровського районного суду міста Херсона). Тому вимоги пункту 16-1 Прикінцевих положень Конституції України до даних правовідносин не застосовуються з огляду на вимоги статті частини 1 статті 58 Конституції України щодо недопустимості зворотної дії закону в часі.

За наведених мотивів дії Вищої ради правосуддя у спірних правовідносинах суд визнає такими, що вчинені відповідно до вимог частини 2 статті 2 КАС України.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 за встановлених судом обставин не ґрунтуються на вимогах законодавства, що регулює питання звільнення судді у відставку, у задоволенні позову до Вищої ради правосуддя йому слід відмовити повністю.

Позовна вимога ОСОБА_4 про зобов'язання Вищу раду правосуддя вчинити дії щодо надання йому відставки є похідною від позовної вимоги про визнання незаконним і скасування рішення №2433/0/15-17 від 15 серпня 2017 року. Її задоволення залежить від задоволення чи відмови у задоволенні основної вимоги, якою в даному випадку є вимога про визнання незаконним і скасування рішення відповідача про відмову звільнити позивача у відставку. Оскільки основна позовна вимога до задоволення не підлягає, не підлягає до задоволення і похідна позовна вимога.

За таких обставин суд відмовляє ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позивачу - ОСОБА_4 (АДРЕСА_1) у задоволенні позову до Вищої ради правосуддя (вул. Студентська, 12-а, м. Київ, 04050) про визнання незаконним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 15.08.2017 №2433/0/15-17 про відмову у звільненні ОСОБА_4 з посади судді Дніпровського районного суду м. Херсона у відставку, зобов'язання Вищої ради правосуддя вчинити дії щодо надання відставки ОСОБА_4 відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення Верховного Суду подається безпосередньо до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді В.М. Бевзенко

О.В. Білоус

Н.А. Данилевич

І.Л. Желтобрюх