Справа № 804/532/18
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року Справа № 804/532/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого суддіЦарікової О.В.,
секретаря судового засіданняБезрученко К.В.,
представника відповідача -1 Петренко Д.О.,
представника відповідача -2 Петренко Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії,
В обгрунтування позову позивачем зазначено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 у справі № 804/3935/16 задоволені позовні вимоги за його позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області; визнано протиправними дії ДФС України, ГУ ДФС у Дніпропетровській області, щодо не призначення та не перерахування ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, у зв'язку із захворюванням, отриманим під час службових обов'язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов'язано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов'язано Державну фіскальну службу України призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію». Вказана постанова набрала законної сили 06.06.2017. 11.12.2017 Державна фіскальна служба України виплатила позивачу суму одноразової допомоги в повному обсязі у розмірі 243600,00 гривен.
Також, вказаною постановою суду встановлено, що 29.07.2015р у ОСОБА_3 виникло право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини 6 статті 23 Закону України "Про міліцію" в редакції, яка набрала чинності 12 березня 2015 року та була чинна на момент виникнення у позивача такого права. У зв'язку з тим, що сума одноразової грошової допомоги була виплачена лише 11.12.2017, позивач вказав, що має право в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) на отримання інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.
Відповідач-1 направив відзив на позовну заяву, в якому проти позовної вимоги заперечив, вказавши, що 27.07.2017 на виконання рішень суду ГУ ДФС у Дніпропетровській області листом №4507/8/04-36-04-02-17 засобами автоматизованої інформаційної системи управління документами ДФС України направило до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення II групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію». 11.12.2017 на виконання рішень суду ДФС України було виплачено позивачу суму одноразової грошової допомоги в повному обсязі. Також відповідач-1 зазначив, що статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому, ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань. Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що і зазначено в ст. 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди, а передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо) та сімейні правовідносини.
Відповідач -2 надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог та вказав, що позивачу 11 грудня 2017 року сума одноразової допомоги Державною фіскальною службою України була сплачена в повному обсязі на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 по справі №804/3935/16. Оскільки вказані правовідносини за своєю правовою природою є трудовими, тому безпідставним є твердження позивача, що відповідач -2 є боржником щодо нього, а тому враховуючи усталену судову практику, положення ст. 625 ЦК України не можуть бути застосовані для врегулювання розглядуваних правовідносин.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він вказав на помилковість твердження відповідачів щодо неможливості застосування положень ст. 625 ЦК України до правовідносин, що виникли між ним та відповідачами, оскільки трудове каліцтво - ушкодження здоров'я працівника внаслідок нещасного випадку, що стався під час виконання трудових обов'язків, що підтверджується актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, форма якого встановлена додатком 3 до Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 №1112. Відносини між позивачем та відповідачем не є заборгованістю із заробітної плати, не є відшкодуванням шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.01.2018 відкрито провадження в адміністративній справі № 804/532/18, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 05.02.2018 .
В судовому засіданні 05.02.2018 оголошено перерву до 20.02.2018.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов.
Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як видно з матеріалів справи, позивач з 10.08.2004 до 29.07.2015 проходив службу в податковій міліції.
24.07.2015 на підставі розпорядження начальника управління ДФС України у Дніпропетровській області військово-лікарська комісія ГУ МВС України за результатами медичного огляду ОСОБА_3 встановила, що позивач не придатний до військової служби через захворювання, яке пов'язане з виконанням службових обов'язків та проходженням служби в ОВС, про що видано свідоцтво про хворобу №8 від 24.07.2015.
29.07.2015 відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА №061687 ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності та зазначено, що причина інвалідності: хвороба пов'язана з проходженням служби в ОВС.
У зв'язку із означеним 29.07.2015 наказом Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (правонаступником якого є Головне управління ДФС у Дніпропетровській області) №61-0 ОСОБА_3 звільнено зі служби в податковій міліції у відставку відповідно до п.65 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Однак, при звільненні позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про міліцію».
На звернення позивача щодо призначення йому грошової допомоги Головне управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДФС у Дніпропетровській області) повідомило, що документи для призначення одноразової грошової допомоги повернуті без виконання, у зв'язку з втратою чинності 07.11.2015 року Закону України «Про міліцію». Незгода позиивача з такими діями ГУ ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України стала підставою для звернення до суду.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.11.2016 у справі № 804/3935/16 адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії задоволено; визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Дніпропетровській області та Державної фіскальної служби України щодо не призначення та не перерахування ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов'язано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подати до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію»; зобов'язано Державну фіскальну службу України призначити та виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІ групи інвалідності відповідно до ст.356 Податкового кодексу України та ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію». Зазначена постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду набрала законної сили 06.06.2017.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на виконання постанови суду ГУ ДФС у Дніпропетровській області надало до Державної фіскальної служби України висновок щодо можливості проведення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків на суму у розмірі 243600,00 гривен.
11 грудня 2017 року Державна фіскальна служба України виплатила суму одноразової допомоги в повному обсязі.
Однак такі доводи позивача суд вважає помилковими, виходячи з такого.
Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.
Грошовим зобов'язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
За частиною другою статті 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Системний аналіз вказаних норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.
Між тим, спірні правовідносини врегульовані спеціальним законодавством - Законом України «Про міліцію», зокрема ст.23, якою гарантовано право працівника міліції, у разі отримання інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ на отримання одноразової грошової допомоги.
Наведене вказує на те, що позивач не є кредитором по відношенню до відповідача.
Оскільки у даній справі між позивачем та відповідачем не виникли грошові правовідносини, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача втрати від інфляції за несвоєчасну виплату однаразової гршової допомоги є безпідставними.
За наведених обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість заявленої позовної вимоги та необхідність відмови в її задоволенні.
Керуючись ст. ст. 243, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 23.02.2018.

Суддя О.В. Царікова