Справа № 809/1168/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 Київ К/9901/1601/18 809/1168/13-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 809/1168/13-а

за позовом ОСОБА_1 до Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Державної виконавчої служби України, Міністерства юстиції України про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Державної виконавчої служби України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду прийняту 28 травня 2014 року, у складі колегії суддів: головуючого - Скільського І.І., суддів: Микитюка Р.В., Шумей М.В., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду постановлену 8 квітня 2015 року у складі колегії суддів: головуючого - Іщук Л.П., суддів: Дяковича В.П., Кухтея Р.В.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Державної виконавчої служби України, Міністерства юстиції України, в якому з врахуванням заяви про зміну позовних вимог просив:

- визнати неправомірними рішення дії та бездіяльність Державної виконавчої служби України (невиконання постанови суду від 28 вересня 2011 року, невжиття заходів на скарги та звернення позивача, ненадання відповіді на його скарги та звернення);

- визнати незаконною постанову державного виконавця від 10 грудня 2012 року про закінчення виконавчого провадження ВП№32280530;

- визнати незаконною постанову державного виконавця від 26 грудня 2012 року про закінчення виконавчого провадження ВП- 32280498;

- визнати незаконною постанову державного виконавця від 24 жовтня 2013 року про закінчення виконавчого провадження ВП№32280552;

- зобов'язати Державну виконавчу службу України (керівника, начальника відділу ДВС України, державного виконавця) протягом 7 днів з дня набрання чинності постанови по цій справі провести перевірку за скаргами та зверненнями позивача, вжити заходів по усуненню виявлених порушень, вирішити питання відводу державного виконавця та надати йому ґрунтовну і вичерпну відповідь на скарги і звернення;

- виконати постанову суду від 28 вересня 2011 року в частині неодержаних позивачем сум моральної шкоди (ВП№32280530 - 5 гривень, ВП№ 32280498- 5 гривень,) та середнього заробітку за час вимушеного прогулу (ВП№32280522 - 108,15 гривень);

- визнати неправомірними рішення дії та бездіяльність Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації (Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської облдержадміністрації) (не виконання постанови суду від 28 вересня 2011 року, перешкоджання виконання постанови суду від 28 вересня 2011 року, обчислення, стягнення, сплата з порушенням чинного законодавства та подання недостовірних відомостей та звітів щодо неправильно обчислених, стягнутих та сплачених обов'язкових внесків і платежів);

- зобов'язати Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації (Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської облдержадміністрації) протягом 7 днів з дня набрання чинності постановою у цій справі виконати постанову суду від 28 вересня 2011 року, правильно обчислити та скорегувати суми стягнутих з позивача обов'язкових внесків і платежів, сплатити належні позивачу 611,19 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що незаконно утримані як внески та платежі з суми його середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року;

- подати коригуючи звіти до органу Пенсійного фонду, органу Міндоходів України щодо обчислених, утриманих та сплачених сум з середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року за постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та щодо його індивідуальних відомостей;

- визнати неправомірними рішення дії та бездіяльність Івано-Франківської обласної державної адміністрації (невиконання у строки визначені законом та у строк, наданий державним виконавцем, постанови суду від 28 вересня 2011 року та рішення суду від 26 лютого 2007 року і сприяння її структурним підрозділам у невиконанні постанови суду від 28 вересня 2011 року та рішення суду від 26 лютого 2007 року, в тому числі невиконання рішення Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2007 року, сплата з порушенням чинного законодавства, обов'язкових внесків і платежів з суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року, подання недостовірних звітів у яких, неправильно рознесені по місяцях і роках, неправильно обчислені суми обов'язкових внесків і платежів, внесені невідповідні дані про стаж позивача, спеціальний стаж, перешкоджання виконанню судового рішення від 28 вересня 2011 року та порушення його прав);

- зобов'язати Івано-Франківську обласну державну адміністрацію протягом 7 днів з дня набрання чинності постановою у цій справі надати до органу Пенсійного фонду, органів соцстраху, органу Міндоходів України корегуючі звіти до звітів за лютий 2008 року, складених та поданих з порушенням чинного законодавства, на виконання рішення суду від 26 лютого 2007 року;

- стягнути з Державної виконавчої служби України моральну шкоду в сумі 1218 гривень, завдану позивачу неправомірними рішеннями діями та бездіяльністю і невиконанням судового рішення;

- стягнути з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації моральну шкоду в сумі 2436 гривень, завдану позивачу неправомірними рішеннями діями та бездіяльністю і перешкоджанням виконанню судового рішення; стягнути з Івано-Франківської обласної державної адміністрації моральну шкоду в сумі 1218 гривень, завдану позивачу неправомірними рішеннями діями та бездіяльністю і невиконанням судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської облдержадміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області.

Стягнуто з Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської облдержадміністрації на користь ОСОБА_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року включно в розмірі 13649,40 гривень, з зазначеної суми підлягають стягненню обов'язкові платежі та внески. Стягнуто з Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської облдержадміністрації, Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1, 1364,94 гривень, моральної шкоди, а саме з Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської облдержадміністрації 500,00 гривень, Івано-Франківської обласної державної адміністрації 500,00 гривень, Відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області 364,94 гривень.

02 лютого 2012 року після перегляду Львівським апеляційним адміністративним судом вказане рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду набрало законної сили.

Відповідачем у наведеній справі №2а-1700/11/0970 - Відділом Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області виконано рішення у добровільному порядку.

05 березня 2012 року позивачем направлено до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виконавчий лист №2а-1700/11/0970 в частині стягнення з Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської облдержадміністрації на користь ОСОБА_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року включно в розмірі 13649,40 гривень, та в частині стягнення з цієї суми обов'язкових внесків і платежів та виконавчий лист №2а-1700/11/0970 в частині стягнення з Івано-Франківської ОДА - 500 гривень моральної шкоди.

20 квітня 2012 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, за поданими позивачем виконавчими листами було відкрито виконавчі провадження. Неодноразові звернення позивача з приводу виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду, як до боржників так і до органу державної виконавчої служби не призвели до виконання судового рішення у повному обсязі, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом який просив задовольнити.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 28 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року, позов задовольнив частково.

Визнав протиправними дії та бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо неналежного виконання постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року.

Зобов'язав Державну виконавчу службу України протягом семи днів з дня набрання даною постановою законної сили розглянути скарги та зверненнями позивача і надати йому відповідь.

Визнав протиправними дії та бездіяльність Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА по виконанню судового рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року.

Зобов'язав Департамент будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА протягом семи днів з дня набрання даною постановою законної сили, обчислити та скорегувати суми стягнутих з ОСОБА_1 обов'язкових внесків і платежів, сплатити йому належні 611,19 гривень (шістсот одинадцять гривень 19 коп.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що незаконно утримані як внески і платежі з суми його середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року. Подати коригуючі звіти до органу Пенсійного фонду, органу Міндоходів України, щодо обчислених, утриманих та сплачених сум з середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року за постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року та щодо його індивідуальних відомостей.

Стягнув з Державної виконавчої служби України на користь ОСОБА_1 - 500,00 гривень (п'ятсот гривень), моральної шкоди.

Стягнув з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА на користь ОСОБА_1 - 1000,00 гривень (одна тисяча гривень), моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

У касаційній скарзі представник Державної виконавчої служби України, посилаючись на те, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були винесені при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, а тому просив скасувати їх рішення та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Аргументуючи вимоги касаційної скарги представник відповідача зазначає, що державний виконавець при виконанні постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2011 року діяв відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», судами попередніх інстанцій при розгляді справи не встановлено жодних обставин, які б доводили факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань позивачу, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Державної виконавчої служби України та шкодою, що, відповідно, виключає підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення на його користь моральної шкоди.

Отже, відповідач вважає, що суди попередніх інстанцій не надали належної уваги викладеним фактам та прийняли необґрунтоване помилкове рішення щодо часткового задоволення позовних вимог.

Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить належних підстав для того, щоб вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права. Тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів без змін.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - КАС України) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Оскільки з матеріалів скарги вбачається, що відповідач оскаржує рішення судів попередніх інстанцій тільки в частині позовних вимог які були задоволені, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість цих судових рішень лише в межах касаційної скарги.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (тут і надалі в його редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі також - Закон № 606-XIV) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Права та обов'язки державних виконавців встановлені статтею 11 Закону № 606-XIV, відповідно до якої державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання, заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом, роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (стаття 6 Закону № 606-XIV).

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті, ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (частина перша, п.1,2 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV).

Пунктом 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV, встановлено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (частини перша та друга статті 25 Закону № 606-XIV).

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону № 606-XIV).

У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (частина перша статті 28 Закону № 606-XIV).

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк (частина друга статті 30 Закону № 606-XIV).

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно i в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої - третьої статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше, ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до положень частини першої статті 89 Закону № 606-XIV, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Згідно приписів підпункту 3.7.1 п. 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802 (далі - Інструкція; тут і надалі в її редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Частиною першою статті 15 Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР; тут і надалі в його редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідно до статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Судами встановлено, що 05 березня 2012 року позивачем направлено до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України три виконавчі листи: виконавчий лист №2а-1700/11/0970 про стягнення з Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2005 року по 19 жовтня 2005 року включно у розмірі 13 649,40 гривень, виконавчий лист №2а-1700/11/0970 про стягнення з Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації 500 гривень моральної шкоди та виконавчий лист №2а-1700/11/0970 про стягнення з Івано-Франківської обласної державної адміністрації 500 гривень моральної шкоди.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Гречухом О.Я. винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто держаний виконавець діяв у відповідності до частин першої та другої статті 25 Закону № 606-XIV.

Однак, державним виконавцем всупереч вимогам Закону України № 393/96-ВР та Інструкції винесена постанова про стягнення з боржника - Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації (ВП№32280498) виконавчого збору лише 30 травня 2012 року, тобто через 40 днів після відкриття виконавчого провадження.

У виконавчому провадженні №32280530 винесена постанова про стягнення з боржника - Івано-Франківської обласної державної адміністрації виконавчого збору 07 червня 2012 року, тобто через 48 днів після відкриття виконавчого провадження.

У виконавчому провадженні №32280552 винесена постанова про стягнення з боржника - Головного управління регіонального розвитку та будівництва Івано-Франківської обласної державної адміністрації виконавчого збору 13 травня 2013 року, тобто через 1 рік і 23 дні після відкриття виконавчого провадження.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку в частині визнання дій Державної виконавчої служби України неправомірними.

Також обґрунтованими є позовні вимоги про допущення державним виконавцем порушення вимог частини першої статті 11 та частини другої статті 30 Закону України № 606-XIV, оскільки державним виконавцем в ході виконання виконавчого провадження ВП№32280552 своєчасно не вжиті i в повному обсязі не вчинені всі передбачені законом заходи примусового виконання рішення суду.

Верховний Суд, також вважає вірним висновок суду першої інстанції про допущення відповідачем порушення вимог частини першої статті 15 та статті 20 Закону № 393/96-ВР, оскільки відповідь відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України №Б-3682/5-9 від 16 травня 2013 року не містить жодних відомостей щодо розгляду питань, з якими звернувся ОСОБА_1 03 вересня 2012 року.

Доводи відповідача про відсутність будь-яких обставин, які б доводили факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Державної виконавчої служби України та наслідками, і, відповідно, відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди спростовуються фактом визнання судом неправомірними дій Державної виконавчої служби України щодо виконання судового рішення, порушенням прав позивача на достойний життєвий рівень, втратою ним нормальних життєвих зв'язків і необхідністю додаткових зусиль для організації свого життя, а також ступенем вини кожного з відповідачів.

Аналізуючи встановлені судами обставини справ, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме в частині визнання дій Державної виконавчої служби України неправомірними та відповідно відшкодування моральної шкоди позивачу.

Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій..

З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 242, 341, 343, 349, 350, 355 - 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року, та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець