Справа № 452/208/17
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11081/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів :

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Сапіги В.П.,

при секретарі судового засідання: Бедрій Х.П.,

з участю позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2017 року (суддя: Кунцік О.С., ухвалена в м. Самборі о 12:01) у справі № 452/208/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій щодо відмови в призначені пенсії протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

27.01.2017р. ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області про визнання дій щодо відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправними та скасування рішення щодо цього; зобов'язання відповідача обчислити та призначити пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ (в редакціях Закону України від 05.10.1995р. №358/95-ВР та від 12.07.2001р. №2663-ІІI), з 25.08.2016 р., виходячи із розрахунку 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись з даною постановою суду відповідачем Самбірським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Львівської області подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Як на доводи апеляційної скарги посилається на те, що положення ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо права на пенсійне забезпечення за вислугою років втратили чинність з 01.06.2015р. у зв'язку з набранням чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014р. З врахуванням того, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 29.12.2016р., питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури, має вирішуватися відповідно до чинної на даний час ст.86 цього Закону.

В судовому засіданні позивач заперечив проти апеляційної скарги, просив оскаржувану постанову суду залишити без змін.

Відповідач повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.4 ст.186 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29.12.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідач листом від 06.01.2017 р. №185/03-27 повідомив позивача, що його заява від 29.12.2016 р. розглянута та роз'яснено, що згідно із Законом України про прокуратуру від 14.10.2014 р. №697-VII та п.5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213-УШ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" підстав для призначення йому пенсії за вислугу років немає. Протоколом №1 від 03.01.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії управління щодо відмови призначити позивачу пенсію за вислугу років є протиправними, оскільки зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права і суперечать Конституції України, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону № 1789-XII прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до частини другої статті 50-1 Закону № 1789-XII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до частини дванадцятої статті 50-1 Закону № 1789-XII обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

В подальшому вказані правові норми зазнали змін як щодо права особи на отримання пенсії, так і щодо її розміру у відсотках до заробітку та порядку її призначення.

Так, із набранням з 15 липня 2015 року чинності Законом № 1697-VII, Закон № 1789-XII визнано таким, що втратив чинність крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втратила чинність з 15 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років.

Відповідно до частини другої статті 86 Закону № 1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини третьої статті 86 Закону № 1697-VII розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Окрім цього, 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (Закон № 213-VIII), пунктом п'ятим Прикінцевих положень якого передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-XII.

З огляду на викладене, на момент звернення позивача до УПФ із заявою про призначення пенсії за вислугу років змінені умови призначення таких пенсій; наведене питання врегульовано приписами ст.86 Закону №1697-VII, правові ж підстави для застосування в цьому випадку норм попереднього Закону №1789-ХІІ є відсутніми.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що у відповідача відсутні законні підстави для здійснення позивачу призначення пенсії у відповідності ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки положення цієї статті втратили чинність, відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 306, 307, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Самбірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області задовольнити.

Постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 28 вересня 2017 року у справі №452/208/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді О. І. Довга
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 21.02.2018р.