Справа № 820/1894/17
Суддя: Семіряд І. В.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 820/1894/17
Провадження № 2-а/638/64/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Семіряд І.В.

при секретарі - Романовій О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Кусти Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1, що діє в інтересах позивача ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправними дії, скасування заборони в'їзду та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2017 позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог (а.с. 17-20), просить суд визнати протиправними дії начальника Дзержинського районного відділу м. Харкова Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області Довгопола О. М, стосовно заборони в'їзду ОСОБА_3 строком на 3 роки; скасувати заборону в'їзду на територію України громадянину королівства Швеція ОСОБА_3; зобов'язати відповідача видалити інформацію про нього з бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» (інтегрована інформаційно-телекомунікаційна система «Гарт»).

В обґрунтування позову зазначає, що 04 жовтня 2016 року уповноваженою особою ДМС Дзержинського РВ Манько В.В. було складено адміністративний протокол про порушення ОСОБА_3 пункту 2 порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців або осіб без громадянства на території України», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 150 від 15 лютого 2012 року. У зв'язку з чим начальником Дзержинського Районного відділу міста Харкова ГУ ДМС у Харківській області Довгополом О.М. було винесено постанову ПН МХК 112932 про накладення адміністративного стягнення згідно частини 2 статті 203 кодексу про адміністративні правопорушення України і накладено штраф у розмірі 510 гривень.

На виконання зазначеної постанови Andrianow D. R. Адміністративний штраф було сплачено 04 жовтня 2016р та 10 жовтня 2016 року він покинув територію України. Зазначену постанову Andrianow D. R. не отримував, а отже і не міг її оскаржити.

05 листопада 2016 року під час перетину державного кордону на території Рава- Руська- Хребенке інспектором 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби (Рава-Руська) Львівського прикордонного загону ст. прапорщиком Мартин А.С. було прийняте рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в'їзд в Україну громадянину Швеції ОСОБА_3. З причин того, що відносно нього існує рішення уповноваженого органу про заборону в'їзду (Головного управління державної міграційної служби у Харківській області «ДЖЕРЕЛО інформації 04-3-19646 від 12 жовтня 2016р.») та в паспортному документі позивача було проставлено печатку з забороною в'їзду терміном на три роки.

26 квітня 2017 представником позивача було отримано копію постанови начальника Дзержинського PB м. Харкова ГУ ДМС України в Харківській області Довгопола О. М. від 07 жовтня 2016 року, згідно до якої ОСОБА_3 . був притягнутий до адміністративної відповідальності та заборонено в'їзд на територію України терміном на 3 роки, позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

У судовому засідання позивач ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав на які він посилається у адміністративному позові.

Представник відповідача Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Кусти Н.С. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, з підстав зазначених у письмових запереченнях. (а.с. 60-61)

Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши докази у їх сукупності дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 07.10.2017 відносно позивача ОСОБА_3 прийнято рішення про його примусове повернення до країни походження Королівства Швеція, зобов'язано його покинути територію до 17.10.2016 та заборону в'їзду на територію України строком на три роки.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Рішення про примусове повернення за межі України оголошується іноземцю у присутності перекладача та законного представника (на вимогу затриманого) під підпис та обліковується посадовою особою територіального органу, територіального підрозділу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у Журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 6) (п.2.5 Інструкції).

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно (п. 2.7. Інструкції №353/271/150).

Громадянин громадянину Швеції ОСОБА_3 (ОСОБА_3), українську мову не розуміє. Даний факт був відомий співпрацівникам ГУ ДМС в Харківській області. Проте, всупереч зазначеним нормам, йому не було надано послуги перекладача з метою ознайомлення із рішенням про примусове повернення. Також, йому не надано оригіналу другого примірника рішення. При винесенні рішення його не ідентифіковано згідно чинного законодавства України, також не надано права добровільно виконати вимоги оскаржуваного рішення, через неймовірно короткий строк його виконання.

Абзацом 1 статті 26 розділу III Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що «іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції...»

Згідно до частини 3 статті 3 розділу 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно- правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Порядок примусового повернення іноземців з території України визначено ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150.

Крім того, відповідно до ст. 13 30, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Підставами для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, зокрема, є

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити в'їзд через контрольні пункти в'їзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в'їзду - виїзду.

2. За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

3. Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Як встановлено в судовому засіданні, жодна з вищезазначених підстав для заборони в'їзду представником відповідача не зазначена в рішенні про примусове видворення та не доведена в судовому засіданні.

Також, суд бере до уваги те, що у позивача на території України проживає його наречена, в Харкові ним придбано квартиру для майбутнього проживання разом із сім'єю, що він самостійно прийшов до Дзержинського районного відділу Державної міграційної служби, з митою повідомити про вчинене ним правопорушення та як результат понести адміністративну відповідальність, а отже він не ухилявся від виїзду за межі території держави.

За таких обставин, враховуючи відсутність доказів, що свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в'їзду в Україну терміном на три роки, суд приходить до висновку, що постанова про заборону в'їзду позивача в Україну порушує принцип пропорційності, встановлений ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття якої має негативний вплив на дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача вжити заходи щодо видалення інформації про позивача з бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України" (інтегрована інформаційно-телекомунікаційна система "Гарт"), суд зазначає, що внесення даних до ІІ-ТС "Гарт" не належить до дискреційних повноважень відповідача, крім того, суд також звертає увагу, що в рамках вказаного адміністративного позову позивач не заявляє вимогу про визнання протиправними дій щодо розміщення в ІІ-ТС "Гарт" даних стосовно позивача. Позивачем також не наведено жодної норми права, яка б зобов'язувала відповідача видалити дані з вказаної інформаційної системи, створення, ведення та використання якої передбачено чинним законодавством з метою забезпечення реалізації відносин у сфері контролю за державним кордоном.

Крім цього, за загальним принципом формування інформаційних систем, у разі постановлення судового рішення про скасування постанови про заборону в'їзду в Україну громадянину, останнє також буде підставою для внесення до інтегрованої інформаційно-телокомунікаційної системи "Гарт" відповідного запису.

У зв'язку з викладеним, вимога позивача в цій частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_3.(ОСОБА_3) підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-112, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (ОСОБА_3) до Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправними дії, скасування заборони в'їзду та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії начальника Дзержинського районного відділу м. Харкова Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області Довгопола О. М., стосовно заборони в'їзду ОСОБА_3 строком на 3 роки.

Скасувати заборону в'їзду на територію України громадянину королівства Швеція ОСОБА_3, що прийнята рішенням начальника Дзержинського районного відділу у м. Харкові Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області Довгопола О. М про примусове повернення з України від 07.10.2016.

В іншій частині постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення виготовлена в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: І.В. Семіряд