Справа № 808/3866/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року Справа № 808/3866/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та стягнення невиплаченої підйомної допомоги,

ВСТАНОВИВ:
13 грудня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнання протиправною бездіяльність Військової частини - польової пошти НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги при переїзді військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду.
14 грудня 2017 року ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду Татаринова Д.В. відкрито провадження в адміністративній справі, призначено попереднє судове засідання на 10 січня 2018 року.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 26 січня 2018 року.
26 січня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження на призначення справи до судового розгляду по суті з 26 січня 2018 року.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач з 14 квітня 2016 року по 13 жовтня 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом, та Наказом командира військової частини польової пошти НОМЕР_2 №92 від 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення та прибув до місця дислокації у с. Чорнобаївка Комсомольського району Херсонської області. В період з 12 червня 2016 року по 13 жовтня 2016 року позивач брав участь в антитерористичній операції, та місцем дислокації військової частини було с. Гнутове, с. Павлопіль Донецької області. Позивач зазначає, що він не отримав підйомну допомогу у зв?язку зі зміною військовою частиною місця дислокації. Таким чином вважає, що відповідачем не дотримано вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а бездіяльність відповідача призвела до порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 .
Позивач в судове засідання не з?явився, 25 січня 2018 року від нього на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв або клопотань від нього на адресу суду не надходило.
За таких обставин та керуючись частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів у порядку письмового провадження.
На підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Ухвалою суду від 26 січня 2018 закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду з 26 січня 2018 року.
Таким чином, станом на 26 січня 2018 року залишилось строку розгляду справи у кількості 30 днів.
Згідно з частиною 4 статті 243 КАС судове рішення, постановлене у письмовому проваджені, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
Відповідно до Наказу Командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №92 від 14 квітня 2016 року, військовослужбовця військової служби за контрактом - ОСОБА_1 - зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення, зараховано на котлове забезпечення з 14 квітня 2016 року, призначено на посаду курсанта підготовки військовослужбовців військової служби за контрактом та зараховано на навчання в навчальні механізовані роти на спеціальні курси по підготовці військовослужбовців військової служби за контрактом.
У Наказі Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №164 від 12 червня 2016 року зазначено: "... вважати такими, що прибули до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в оперативно-тактичному угрупованні "Маріуполь", забезпеченні її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань, нижчепойменовані військовослужбовці з числа сержантського та солдатського складу, вважати призначеними на нижчеперераховані посади, зарахувати до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та поставити на всі види забезпечення: 1.8. Солдата ОСОБА_1 - стрільцем-санітаром 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 3 мотопіхотної роти, ВОС 100915А/658...".
Наказом Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №287 від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас у зв?язку із закінченням строку контракту.
Позивач звернувся до Державної установи "Урядовий контактний центр" із заявою стосовно права на отримання підйомної допомоги.
Листом від 27 квітня 2017 року №116/14/4/1444 Фінансово-економічне управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України надало відповідь, в якій зазначено, що позивач з дня прибуття до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , а саме з 12 червня 2016 року по 13 жовтня 2016 року перебував в Донецькій області, поза пунктом постійної дислокації, і не змінював місце проживання, тому право на отримання підйомної допомоги не підтвердив.
Позивач, не погоджуючись із невиплатою підйомної допомоги при переїзді військовослужбовця, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Враховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Відповідно до частини 3 статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.
Питання виплати підйомної допомоги врегульовані Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженою наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року № 370 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 1 Інструкції, особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.
Підпунктом 18.1 цієї Інструкції встановлено, що підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося. В цьому випадку підйомна допомога виплачується після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.
Згідно з підпунктом 18.12 Інструкції підйомна допомога, в тому числі на членів сім`ї, не виплачується військовослужбовцям, які переїхали в інші населені пункти у складі військової частини (підрозділу), що підлягає розформуванню, або одиночним порядком у розпорядження відповідних командирів (начальників) без призначення на посади, в подальшому направленим для проходження військової служби до пунктів попереднього місця служби або звільненим з військової служби.
Отже, якщо місце проживання військовослужбовців у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) не змінилося, то підйомна допомога не виплачується. При цьому, підйомна допомога може бути виплачена після фактичного переїзду військовослужбовця на постійне проживання до пункту дислокації військової частини.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач відповідно до наказу командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 від 12 червня 2016 року №164 з 12 червня 2014 року, прибув до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередньо участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в оперативно-тактичному угрупованні "Маріуполь" (с.Гнутове).
Наказом Командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 (с.Павлопіль) №287 від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.
Разом з тим, місце реєстрації позивача після прибуття до військової частини польова пошта НОМЕР_1 с.Гнутове, с.Павлопіль не змінилось. Будь-яких доказів на підтвердження його фактичного переїзду та постійного проживання в новому пункті позивачем не надано.
Крім того, суд звертає увагу, що не можна вважати знаходження позивача у населених пунктах с.Гнутове, а потім у с. Павлопіль Донецької області зміною постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 , оскільки позивач з 12 червня 2016 року по 13 жовтня 2016 року перебував в Донецькій області, поза пунктом постійної дислокації, і не змінював місце проживання.
Відповідно до матеріалів справи позивачем не змінювалося місця постійного проживання, дислокації під час несення військової служби.
Отже, суд приходить до висновку, що підстави для виплати позивачу підйомної допомоги відсутні.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).
Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Під час розгляду справи відповідач проти позову заперечив, доводи позивача спростував.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись статтями 72, 77, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову відмовити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений статті 255 КАС України.
Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений статтею 295 КАС України.
Рішення складено у повному обсязі 20 лютого 2018 року.

Суддя Д.В. Татаринов