Справа № 214/5791/17(2-а/214/277/17)
Суддя: Богданенко І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 січня 2018 року справа № 214/5791/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Богданенка І.Ю.,

суддів: Уханенка С.А. Дадим Ю.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Лахтіонова Яна Сергійовича

на постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року (ухвалену в м. Кривому Розі суддею Гринем Н.Г.)

у справі №214/5791/17

за позовом ОСОБА_2

до інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Лахтіонова Яна Сергійовича

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу з позовом до інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Лахтіонова Яна Сергійовича про визнання протиправною та скасування постанови від 28 вересня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 гривень.

За змістом адміністративного позову, оскаржувана постанова є протиправною, оскільки прийнята на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження управління патрульної поліції.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року позовні вимоги задоволені.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, інспектор роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Лахтіонов Ян Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

За доводами апеляційної скарги, зупинка транспортного засобу позивача здійснена за наявності підстав, що підтверджується позивачем; з урахуванням ненадання позивачем на вимогу відповідача полісу обов'язкового страхування наземних транспортних засобів настали підстави для притягнення позивача до адміністративного відповідальності.

Відповідач в апеляційній скарзі просить справу розглянути в порядку письмового провадження.

Апеляційне провадження у справі відкрито 06 грудня 2017 року та справу призначено до апеляційного розгляду в письмову провадженні.

Судова повістка разом з доданими до неї документами, що направлена поштовим відправленням позивачу за вказаною ним в адміністративному позові адресою, повернулася до суду апеляційної інстанції з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 46).

Відповідно до частини 11 статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що поштове відправлення із повісткою не вручено позивачу з незалежних від суду причин, та є такою, що вручена належним чином.

До суду апеляційної інстанції, клопотання про розгляд справи за участю позивача не надходило.

Враховуючи викладене та характер спірних відносин, суд апеляційної інстанції вважає, що справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28 вересня 2017 року інспектором роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Лахтіоновим Яном Сергійовичем винесено постанову серії БР №025061 у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с. 3).

За змістом постанови 28 вересня 2017 року о 22-20 годині в м. Кривому Розі в Саксаганському районі по вул. Генерала Радієвського, водій ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz, CLS 320, державний номер НОМЕР_1 не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги пункту 2.1ґ Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження факту допущення позивачем порушень правил проїзду перехресть та винесення стосовно нього відповідної постанови, отже не мав права зупиняти транспортний засіб для пред'явлення водієм полісу страхування, оскільки це не є самостійною підставою зупинки автомобіля, передбаченою статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 4 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.

Згідно з пунктом 6 статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати від особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо зовнішні ознаки транспортного засобу дають достатні підстави вважати, що транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом частини 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на час провадження у справі в суді першої інстанції) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із записом судового засідання суду першої інстанції 31 жовтня 2017 року:

- ОСОБА_2 пояснив зокрема, що 28 вересня 2017 року близько 23 години в м. Кривому Розі в Саксаганському районі по вул. Генерала Радієвського, керував транспортним засобом Mercedes-Benz, CLS 320 та був зупинений відповідачем, оскільки без дотримання правил перетнув стоп-лінію; у відповідача були обставини вважати що, позивач порушив правила проїзду та відповідач за наявності підстав здійснив зупинення транспортного засобу, проте вважає таке порушення є не суттєвим; поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів дійсно не пред'явив відповідачу, оскільки керував новим автомобілем та забув куди поклав поліс, вважав, що він знаходиться за місцем проживання, наступного дня знайшов його в автомобілі. Вимоги адміністративного позову обґрунтував тим, що оскаржувана постанова протиправно прийнята за місцем вчинення адміністративного правопорушення та просив врахувати, що позивач є сумлінним учасником дорожнього руху та останні три роки до адміністративної відповідальності не притягався;

- представник відповідача пояснив зокрема, що 28 вересня 2017 року відповідачем зупинений транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 у зв'язку з виявленням ознак адміністративного правопорушення внаслідок недотримання правил перетинання стоп-лінії; після зупинки транспортного засобу відповідач назвався позивачу та повідомив підстави для зупинки транспортного засобу; просив пред'явити водійське посвідчення, реєстраційні документи та поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів; після того, як позивач не зміг надати поліс страхування, інспектором перевірено базу страхових полісів, проте відомостей щодо страхового полісу стосовно автомобіля ким керував позивач не встановлено; далі із врахуванням обставин правопорушення та пояснень позивача, відповідачем винесено постанову;

- за наполяганням сторін внаслідок не оспорювання ними обставин вчинення правопорушення, судом першої інстанції відеозапис фіксації адміністративного правопорушення у судовому засіданні не досліджувався; до матеріалів справи не долучений.

У відповідності до розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року - горизонтальна розмітка 1.12 (стоп-лінія) позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух.

Отже, фактичними обставинами справи та поясненнями сторін, підтверджується, що у відповідача були обґрунтовані підстави вважати, що позивачем порушено Правила дорожнього руху в частині проїзду стоп-лінії, а тому суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідач мав право зупинити транспортний засіб, яким керував позивач.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність у відповідача підстав для зупинки транспортного засобу позивача не відповідає обставинам справи.

Статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що водій зобов'язаний пред'являти на вимогу поліцейського для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, встановлених законодавством, - страховий поліс (сертифікат).

Відповідно до пункту 2.1 ґ Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Враховуючи, що позивачем за встановлених судом апеляційної інстанції не було пред'явлено відповідачу поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, в діях позивача наявний склад правопорушення передбачений частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, відповідно до частин 1, 2 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як встановлено частиною 3 статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

У відповідності до частин 2, 4 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення, в тому числі, і правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху.

Тобто, складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення є необов'язковим.

Крім того, згідно з пунктами 4 та 5 розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема, статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з пунктом 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені зокрема, статтею 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідачем в повній мірі дотримано вимоги статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, спірна постанова за змістом відповідає вимогам статі 238 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі щодо викладення суті вчиненого порушення; спірна постанова складена у відповідності до вимог статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у визначеному цією правовою нормою місці розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки, як роз'яснено у Рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 словосполучення «за місцем його вчинення», вжите у названій статті, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а не за фактичним місцем знаходження (адресою) управління патрульної поліції, на чому наполягав позивач.

З огляду на викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Таким чином, судом першої інстанції здійснені висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу інспектора роти №2 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Департаменту патрульної поліції Лахтіонова Яна Сергійовича - задовольнити.

Постанову Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 жовтня 2017 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.Ю. Богданенко

суддя С.А. Уханенко

суддя Ю.М. Дадим