Справа № 826/6810/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

20 лютого 2018 року

справа №826/6810/16

адміністративне провадження №К/9901/4928/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у складі судді Федорчука А.Б. від 02 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Ганечко О.М., Коротких А.Ю., Літвіної Н.М. від 22 серпня 2017 року

У С Т А Н О В И В :

23 квітня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (надалі - позивач, Товариство), звернулось з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач, податковий орган) про визнання неправомірними дії податкового органу щодо переведення перерахованої суми Товариства грошової суми 23.06.2015 року у розмірі 215005,00 грн. з призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року №3061/26-58-22-08-18/25158009» на електронний рахунок платника податку, зобов'язання відповідача внести інформацію в інтегровану картку платника податків про відсутність податкового боргу з податку на додану вартість з нарахуванням по акту про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №3061/26-58-22-08-18/25158009 від 09.06.2015 року та винесеного податкового повідомлення-рішення від 18.06.2015 року № з податку на додану вартість у розмірі 215005 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч п'ять гривень), у тому числі 172004 грн. суми грошового зобов'язання за основним платежем та 43001 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у зв'язку зі сплатою 23.06.2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року, позов задоволено, визнано протиправними дії відповідача щодо переведення перерахованої суми Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () грошової суми 23.06.2015 року у розмірі 215005 грн. з призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року №3061/26-58-22-08-18/25158009» на електронний рахунок платника податку та зобов'язано податковий орган вчинити дії, а саме внести до лицьової сторони картки особового рахунку Приватного акціонерного товариства «Виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» () запис про сплату грошових коштів за наступним платіжним дорученням №503 від 23.06.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в межах спірних правовідносин відсутній податковий борг, який відповідно до статті 129 Податкового кодексу України є об'єктом нарахування пені, а тому дії податкового органу щодо відображення в інтегрованій картці позивача податкового боргу по пені у сумі 19486,93 грн. є протиправними. Суди, здійснивши аналіз Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерств доходів і зборів України від 05 грудня 2013 року №765, дійшли висновку про наявність належного способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача внести зміни до картки особового рахунку платника податків.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, у листопаді 2017 року податковим органом подано касаційну скаргу, в якій скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі податковий орган посилається на положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» від 16.07.2015 № 643-VII, пункт 34 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, положення Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року №966.

Скаржник у касаційній скарзі виклав обставини щодо сплати Товариством суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковим повідомленням-рішенням від 18.06.2015 року № , а також подання Товариством уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з самостійно виявленими помилками від 30.09.2015 № за липень 2015 року (яким знято суму до сплати в розмірі 106970 грн.), уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 30.09.2015 № за серпень 2015 року (яким зменшено суму до сплати в розмірі 15458 грн.), декларації з податку на додану вартість за вересень 2015 року, а саме додатку 4 - заяви про повернення суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету та фактично повернуто 93041 грн. на бюджетний рахунок.

Враховуючи зазначене, податковий орган дійшов висновку, що Товариством за рахунок поданих декларацій та уточнюючих розрахунків самостійно проведено коригування в інтегрованій картці на суму 215469 грн. (106970+15458+93041). Отже, відповідач вважає, що в разі додаткового внесення в інтегровану картку відповідного запису фактично відбудеться дублювання сплаченої суми та спотворення звітності.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено.

Приватне акціонерне Товариство виробничо-торговельна фірма «МТН-Полтава» (код за ) перебуває на податковому обліку у Державній податковій інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

На підставі акту перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08-18/25158009 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 18.06.2015 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 215005,00 грн. (двісті п'ятнадцять тисяч п'ять грн.) у тому числі 172004,00 грн. суми грошового зобов'язання за основним платежем та 43001,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до платіжного доручення № 503 від 23.06.2015 року в безготівковій формі Товариством перераховано визначену відповідачем суму донарахованого грошового зобов'язання у розмірі 215005 грн. на вказаний в податковому повідомленні-рішенні рахунок із призначенням платежу «*;131; сплата грошових зобов'язань за актом перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08-18/25158009» - тобто із призначенням, яке визначено відповідачем в податковому повідомленні-рішенні від 18.06.2015 року № .

Відтак, донараховану суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість Товариством перераховано відповідну суму на визначений відповідачем бюджетний рахунок.

24.07.2015 року відповідачем винесено податкову вимогу № 8774-23, відповідно до якої станом на 23.07.2015 р. сума податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями з податку на додану вартість визначена у розмірі 248778,03 грн., у тому числі основного платежу у розмірі 172004,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 43001,00 грн., а також пеня 33773,03 грн.

Згідно платіжного доручення №945 від 04.11.2015 року Товариством сплачено пеню у розмірі 33773,03 грн. на визначений Відповідачем бюджетний рахунок з відповідним призначенням платежу: "*;131; сплата пені за актом перевірки від 09.06.2015 року № 3061/26-58-22-08- 18/25158009".

Позивач 24 липня 2015 року звернувся до Державної фіскальної служби України із листом № 115 щодо роз'яснення підстав розрахунків суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобов'язаннями у розмірі 248778,03 грн. за податковою вимогою від 24.07.2015 р. № 8774-23.

Листом Державної фіскальної служби України від 14.09.2015 р. № 19558/6/99-99-1903-02-02-15, Товариство проінформовано, що сплачена відповідно до платіжного доручення № 503 від 23.06.2015 р. сума донарахованого грошового зобов'язання у розмірі 215005 грн. визнана контролюючим органом, як сума помилково та/або надмірно сплаченого зобов'язання.

В подальшому позивачем надіслано лист від 25.11.2015 року № 169 до Відповідача, головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві та до Державної фіскальної служби України про скасування неправомірно нарахованих пені та штрафу.

Листом від 01.02.2016 р. № 1933/6/99-99-19-09-03-02-15 Державною фіскальною службою України позивачу надано відповідь, яка є доповненням до відповіді від 14.09.2015 року (про що зазначено в самому листі), що штрафні санкції та пеня, про які йшлося в зверненні від 25.11.2015 р. № 169 скасуванню не підлягають, оскільки сплачені кошти в сумі 215005 грн. в якості грошових зобов'язань за актом перевірки визнанні як надмірно сплачені кошти.

На письмовий запит з боку відповідача надано Акт звіряння розрахунків платника податків № 2196-07 від 25.02.2016 року, відповідно до якого за Товариством рахується податковий борг у розмірі 19486,93 грн.

Позивач листом від 26.02.2016 року № 32 звернувся до відповідача для роз'яснення причин виникнення боргу у розмірі 19486,93 грн.

Із листа № 3907/10/26-58-17-02-13 від 16.03.2016 року Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві вбачається, що основний платіж та штрафні санкції по акту перевірки сплачені платником 23.06.2015 р., але у зв'язку з введенням електронного адміністрування податку на додану вартість, як суми помилково/надміру сплачених грошових зобов'язань станом на 1 липня 2015 року, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні, вони переведені на електронний рахунок платника. В подальшому сума податкового боргу погашена поточними оплатами підприємства, а сума пені по акту сплачена лише - 04.11.2015 р., тобто несвоєчасно.

Станом на 17.03.2016 р. в інтегрованій картці Товариства по податку на додану вартість обліковується податковий борг в сумі 19486,93 грн., як залишок непогашеного податкового боргу по декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як визначено пунктом 87.1 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

З огляду на положення статей 35, 36, 38 Податкового кодексу України, положення Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976, а також враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи щодо сплати Товариством сум визначеного податковим органом податкового зобов'язання та з урахуванням призначення платежу, зазначеного в податковому повідомленні-рішенні, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що право визначати призначення платежу належить виключно платнику, а суми податкових зобов'язань або податкового боргу слід вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків. Діючим законодавством податкові органи не наділені повноваженнями змінювати призначення платежу щодо коштів, сплачених платником податків в оплату податкових зобов'язань.

Враховуючи також, що кошти у розмірі 215005,00 грн., сплачені Товариством платіжним дорученням від 23.06.2015 №503, спрямовані платником на погашення узгодженої суми податкового зобов'язання, визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні від 18.06.2015 р. №, що набуло статусу узгодженого, а не на збільшення переплати по податку на додану вартість, Верховний Суд відхиляє доводи заявника касаційної скарги щодо правомірності зарахування сплачених позивачем коштів на електронний рахунок платника відповідно до положень пункту 34 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, згідно якого суми помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість станом на 1 липня 2015 року автоматично збільшують суму податку, на яку платник має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, визначену пунктом 200-1.3 статті 200-1 Кодексу.

Колегія суддів також зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли юридично правильного висновку, що відсутність у Товариства податкового боргу, тобто об'єкту нарахування пені в розумінні статті 129 Податкового кодексу України, унеможливлює її нарахування, відтак дії податкового органу щодо відображення в інтегрованій картці позивача податкового боргу по пені у сумі 19486,93 грн. є протиправними.

Порядком ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим Наказом №765 від 05.12.13 року Міністерством доходів і зборів України (втрата чинності 10.06.2016 року), встановлено механізм ведення обліку сплати податків.

Відповідно до положень пункту 1 Розділу ІІ Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску територіальними органами Міндоходів відкриваються інтегровані картки платників за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками, а для обліку сум передоплати - за кожним платником.

Пунктом 13 Розділу ІІ Порядку встановлено, що занесення/перенесення, виключення/включення операцій в інформаційній системі проводяться структурними підрозділами територіальних органів Міндоходів, на які покладено функції з введення відповідної інформації. Контроль за достовірністю та повнотою відображення інформації в інформаційній системі забезпечується структурними підрозділами, на які покладено функції з введення відповідної інформації.

Відповідно до пункту 5 Розділу IV Порядку, дані про надходження податків, зборів, митних платежів, передоплати та єдиного внеску відображаються територіальним органом Міндоходів, на який покладено функції з ведення обліку відповідного платежу, в інтегрованій картці платника і в реєстрі надходжень та повернень у день отримання від органів Державної казначейської служби України відомостей про зарахування та повернення надміру сплачених платежів у вигляді електронного реєстру розрахункових документів.

Аналіз наведених положень Порядку свідчить про обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, що відображення відповідачем в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов'язань, створює певні наслідки для фінансового стану позивача, а належним способом захисту порушеного права Товариства є зобов'язання відповідача внести інформацію в інтегровану картку позивача про відсутність податкового боргу з податку на додану вартість з нарахуванням по Акту перевірки від 09.06.15 року №3061/26-58-22-08-18/25158009».

Верховний Суд відхиляє доводи заявника касаційної скарги стосовно ігнорування судом першої інстанції обставин щодо самостійного проведення Товариством коригування, які фактично відображені в інтегрованій картці платника податку, оскільки в порядку апеляційного оскарження Київським апеляційним адміністративним судом відхилено зазначені доводи податкового органу.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З наведеної норми слідує, що касаційний перегляд судових рішень обмежується лише питаннями права, тобто суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права.

Податковим органом в касаційній скарзі не визначено в чому полягає порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, доводи скаржника щодо неповного дослідження судами обставин у справі не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 листопада 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 22 серпня 2017 року у справі № 826/6810/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: С.С.Пасічник

В.П. Юрченко