Справа № 501/1434/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 501/1434/16-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Смирнов В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача начальника Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради ОСОБА_2 та виконавчого комітету Чорноморської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради (далі ДАБК) та, згідно його уточнення (а.с.133-134), просила скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №13 від 24 травня 2016 року, якою визнано її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у сумі 8500 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що станом на момент проведення перевірки будівельні роботи були виконані, що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленим 20 травня 2016 року. На думку позивача, застосування до неї ч.7 ст.96 КУпАП є незаконним, оскільки дана норма передбачає притягнення до адміністративної відповідальності під час виконання будівельних робіт, а не після їх завершення.

Також, посилаючись на статтю 38 КУпАП, зазначає, що на час провадження в справі про адміністративне правопорушення закінчились строки накладення адміністративного стягнення, оскільки будівельні роботи виконувались впродовж 2006-2014 років.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 здійснювала реконструкцію житлового будинку шляхом прибудови до першого поверху, надбудови другого поверху та улаштування металевого навісу до гаражу, без документів, які дають право на виконання будівельних робіт і тим самим порушила вимоги статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляції, покладені аргументи, викладені в позові, які, на думку апелянта, не були враховані судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки позивачем порушено вимоги статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме не надано документів, що дають право на виконання будівельних робіт. Субєкт владних повноважень просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

У звязку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, додержання норм матеріального та процесуального права, провівши аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість рішення суду першої інстанції та наявності підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка, яка розташована за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Садова, 48/1, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №116498 від 11 червня 2007 року.

На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарчими спорудами, ? частина якого належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 03 квітня 1974 року.

19 травня 2016 року у присутності власника ОСОБА_1 проведено позапланову перевірку обєкта будівництва «реконструкція житлового будинку шляхом надбудови, прибудови та влаштування металевого навісу за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Садова, 48».

За результатами даної перевірки було встановлено, що власник ОСОБА_1, виконує реконструкцію житлового будинку шляхом прибудови до першого поверху, надбудови другого поверху та улаштування металевого навісу до гаражу.

При проведенні перевірки фактичних розмірів будинку було виявлено:

- приміщення № II, III, IV обєднанні та добудовані до забірної стіни, яка є несучою в обєднаному приміщені;

- кімнати № 2-5 та 3-1 розєднані несучою стіною;

- добудовано другий поверх;

- улаштовано металевий навіс до самовільно збудованого гаражу літ. «V» за межами земельної ділянки встановленими в державному акті на право власності на земельну ділянку.

На момент перевірки виконані внутрішні загальнобудівельні роботи з улаштування стяжки підлоги, оштукатурювання та шпаклювання стін.

Також виконані зовнішні загальнобудівельні роботи з скління віконних прорізів, оштукатурювання та фарбування фасадів.

Під час проведення перевірки ОСОБА_1 не було надано документів, які дають право на виконання вказаних будівельних робіт.

У звязку з цим, ДАБК встановило порушення позивачем статей 34, 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі виявленого порушення, ДАБК 19 травня 2016 року склало акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, протокол про адміністративне правопорушення та припис №12, яким зобовязано усунути порушення містобудівного законодавства, а саме: оформити правоустановчі та дозвільні документи згідно діючого законодавства або привести будівлю в первинний стан до 30 червня 2016 року.

Вказані матеріали перевірки були одержані ОСОБА_1, про що свідчать її підписи на цих документах.

24 травня 2016 року ДАБК, за наслідками розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення у сфері містобудівної діяльності, позивача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.96 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 оскаржила її до суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті спору, не звернув увагу на питання дотримання відповідачем строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачені статтею 38 КУпАП.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил під час будівництва визначена статтею 96 КУпАП.

Так, відповідно до ч.7 цієї статті виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об'єктів II категорії складності, - тягнуть за собою накладення штрафу від чотирьохсот до п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, ч.1 ст.38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зазначена стаття визначає присічні строки притягнення особи до відповідальності, а саме: не більше двох місяців з дня вчинення правопорушення та не більше двох місяців з дня виявлення правопорушення, в разі якщо воно носить триваючий характер.

Триваючими адміністративними правопорушеннями є порушення, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу.

Як вбачається з матеріалів справи, будівельні роботи на момент проведення перевірки були виконані. Про це свідчить також і акт перевірки з якого вбачається, що ОСОБА_1 виконані внутрішні загальнобудівельні роботи з улаштування стяжки підлоги, оштукатурювання та шпаклювання стін, а також виконані зовнішні загальнобудівельні роботи з скління віконних прорізів, оштукатурювання та фарбування фасадів.

Крім того, з фотографій, які містяться в матеріалах справи (а.с.30-31,57) вбачається, що станом на момент проведення перевірки будівельні роботи були завершені.

Правопорушення, яке інкримінується позивачу, полягає у виконанні будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правопорушення у даній справі не є триваючим, характеризується вчиненням одноразової дії у певний час, у зв'язку з чим дане правопорушення припинилося фактом початку виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок їх виконання.

Як зазначає апелянт, будівельні роботи виконувались впродовж 2006-2014 років, тобто, станом на 2014 рік будівельні роботи були виконані. Ці твердження позивача, органом будівельного контролю не спростовані.

Відтак, у даному випадку обчислення строку притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за правопорушення розпочинається з моменту вчинення такого порушення.

У той же час, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності датована 24 травня 2016 року.

Отже, оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки на час провадження в справі закінчились строки накладення адміністративного стягнення.

Враховуючи викладене, а саме дату винесення ДАБК оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає, що строки накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.7 ст.96 КУпАП відповідачем пропущено.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно з п.7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність прийняття постанови по справі про адміністративне правопорушення №13 від 24 травня 2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.7 ст. 96 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн. та такою, що прийнята поза межами встановленого статтею 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. Відтак, остання має бути скасована із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, є зокрема неправильне застосування норм матеріального права, що підлягає в тому, що суд не застосував норму закону, яка підлягала застосуванню.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №13 від 24 травня 2016 року, прийняту відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова