Справа № 810/276/18
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року № 810/276/18

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лисенко В.І.,

за участі секретаря судового засідання - Приходько Н.І.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради про встановлення, перерахунок та стягнення заборгованості із виплати щорічної допомоги на оздоровлення,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради про визнання незаконною відмови у нарахуванні та виплаті несплаченої позивачу за 2017 рік щорічної допомоги на оздоровлення, як інваліду ІІІ-ої групи, у розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат, зобов'язання відповідача встановити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення у такому розмірі, зробити перерахунок, нарахувати і виплатити таку допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем при виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік як інваліду ІІІ-ої групи, всупереч норм частини третьої статті 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, протиправно застосовано положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат у сумі 12 800,00 грн.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, та такими, що порушують його права.

Ухвалою суду від 22.01.2018 відкрито спрощене провадження у даній адміністративній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 20.02.2018.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явився. Надав суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що позовні вимоги є необґрунтованими. Також, просить суд розглядати справу за відсутності його представника.

Заслухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи убачається, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотокопіями посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладки НОМЕР_2 (а.с. 8).

Зі змісту Довідки до Акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 0415590 слідує, що позивач є інвалідом ІІІ групи з 28.09.2012 (а.с. 9).

У грудні 2017 року позивач звернувся до Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради із заявою про проведення йому перерахунку та виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат (а.с. 6).

Листом Управління праці, соціального захисту та захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Бучанської міської ради від 21.12.2017 № 6118 позивачу відмовлено у перерахунку та виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2017 рік із посиланням на те, що нарахування та виплата такої допомоги у розмірі 90 грн. відповідають положенням Постанови КМ України від 12.07.2005 № 562 (а.с. 7).

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (у редакції, яка діяла після визнання рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008неконституційними змін, внесених підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107-VI) щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в тому числі інвалідам ІІІ групи у розмірі 4 заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

У подальшому, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII внесені зміни, зокрема, до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та вказану статтю викладено у редакції, згідно якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році. Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно із Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», в зазначеній частині цей Закон набирає чинності із 01.01.2015.

Отже, починаючи з 01.01.2015 стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не передбачає виплати щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення інвалідам ІІІ групи у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено, що у 2017 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2017 рік.

З матеріалів справи убачається, що позивачу нараховується і виплачується щорічна разова допомога на оздоровлення у розмірі, передбаченому Постановою КМ України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із пунктом 1 вказаної Постанови інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам встановлена разова щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 90 гривень.

Таким чином, нарахування і виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення за 2017 рік, як інваліду ІІІ групи, у розмірі 90,00 грн. є правомірними, оскільки такі дії відповідають законодавству, чинному на час їх здійснення.

Щодо посилання позивача на положення частини третьої статті 22 Конституції України, згідно якої при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд зазначає наступне.

Так, Конституційний Суд України у пункту 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР).

У рішенні від 02.03.1999 № 2-рп/99 Конституційний Суд України сказано, що здійснення у цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України.

У рішенні Конституційного суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відтак, нарахування та виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі згідно вимог діючої на даний час Постанови КМ України від 12.07.2005 № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не норм статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що діяли до 01.01.2015, не суперечить положенням частини третьої статті 22 Конституції України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказів, які б спростовували доводи відповідача, позивач суду не надав. Натомість, відповідачем доведено суду правомірність та законність оскаржуваних дій.

Враховуючи викладене, адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 77, 241 - 246, 250, 255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 26 лютого 2018 р.