Справа № 806/2111/17
Суддя: Михайловська А. В.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 806/2111/17
провадження у справі № 2-а/0285/42/18
РІШЕННЯ
Іменем України
15 лютого 2018 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання - Ковальової З.С.,

сторони по справі: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Міністерство оборони України, представник Москаленко А.О.,

Новоград-Волинський об`єднаний військовий комісаріат, представник Дячук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,

встановив:

24.07.2017 року ОСОБА_1 позивач по справі, звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати рішення Міністерства оборони України відповідача по справі, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.02.2017 року № 19 про повернення документів на доопрацювання, як інваліда ІІІ групи з 23.12.2015 року, внаслідок поранення (контузії) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Зобов`язати відповідача вирішити питання відповідно до поданої ним до Новоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату заяви від 18.03.2016 року щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІІ групи інвалідності, а саме 23.12.2015 року відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або періодичні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету України № 975 від 25.12.2013 року. Встановити судовий контроль за виконання рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у місячний строк з моменту набрання рішення законної сили надати до суду звіт про виконання рішення суду.

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що він був призваний на військову службу і направлений для її проходження до військової частини № НОМЕР_1 . У період з 01 березня 1980 року по 02 червня 1981 року, під час проходження військової служби, він приймав участь у бойових діях на території Республіка Афганістан. Під час проходження служби отримав осколочні поранення. 25.11.2015 року йому була встановлена ІІІ група інвалідності у зв`язку із пораненням, контузією, захворюванням, яке пов`язане із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 18 березня 2016 року він звернувся до Новоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, проте у її задоволені було відмовлено. Затим, він звернувся до суду з метою оскарження дій Міністерства Оборони України з цього приводу та його вимоги були задоволенні. Проте, у порядку виконання рішення суду його документи були повернуті на доопрацювання. Вказує на те, що з таким рішенням відповідача не погоджується, у зв`язку з чим і звернувся до суду.
У запереченнях до суду, представник відповідача в інтересах відповідача заявлені вимоги позивача не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. Вказує на те, що пакет документів, який позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у подальшому був переданий Міністерству оборони України для розгляду та прийняття рішення щодо можливості виплати одноразової допомоги, відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Разом з тим, вказує й на те, що протокол ЦВЛК не містить даної інформації, які б підтвердили вказані обставини.

У судове засідання позивач не з`явився, у заяві до суду просив справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник Міністерства Оборони України у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не надходило.

Разом з тим, у судове засідання з`явилася представник ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявлені вимоги позивача визнала, рахувала, що останні підлягають задоволенню. Проте, вказувала на те, що позивачем подано не весь пакет документів, необхідний для призначення одноразової допомоги, що й стало підставою повернення його документів на доопрацювання.
Оголосивши зміст позовних вимог, вислухавши представника Новоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення та нарахування одноразової грошової допомоги у разі інвалідності військовослужбовців, як складової їх соціального захисту, регулюються правовими нормами Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон N 2011-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст.1 Закону №2011-XII).
За змістом статті 16 зазначеного Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Така одноразова грошова допомога призначається і виплачується також у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
За приписами ч.6 ст.16-3 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є учасником бойових дій і з 01.03.1980 по 02.06.1981 року під час проходження військової служби брав участь в бойових діях в Республіці Афганістан (а.с.18, 20).
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв (протокол № 4105 від 05.11.2015 року) множинні вогнепальні осколкові поранення голови, грудей, лівої руки, лівої ноги (контузія) у колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1960 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.18).
Вказане рішення узгоджується із Висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 28.10.2015 року № 2068/Ж (а.с.19).
Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 218735 від 23.12.2015 року Житомирська обласна МСЕК № 2 з 25.11.2015 року позивачу встановила ІІІ групу інвалідності, яка зумовлена пораненнями, контузією, захворюванням, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с.17).
24.12.2015 року ОСОБА_1 видано відповідне посвідчення серії НОМЕР_2 інваліда ІІІ групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с. 3).
Позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому з 25.11.2015 року ІІІ групи інвалідності, яка зумовлена пораненнями, контузією та захворюваннями, які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.
За результатами розгляду заяви позивача у її задоволені було відмовлено.
Відмова відповідача була оскаржена позивачем до суду. Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2016 року по справі № 806/1072/16 було визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, зобов`язано відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.
У порядку виконання постанови суду Міністерство оборони України розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення про повернення документів на доопрацювання, з посиланням на те, що останнім не надано документ, що свідчать про обставини поранення (а.с.16).
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з відповідним Порядком.
Згідно п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975 (далі - Порядок ), яка набрала чинності 24.01.2014 р., днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Підпунктом 1 пункту 6 Порядку визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до п. 8 Порядку, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Судом встановлено, що після встановлення ІІІ групи інвалідності з 25.11.2015 року позивач одноразову грошову допомогу не отримував. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне.
За таких обставин, дія вищенаведеного Порядку № 975 поширюється на позивача, а постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року, якою затверджено Порядок, набрала чинності з 24.01.2014 року.
Суд зазначає, що подання позивачем доНовоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату вказаної заяви та доданих до неї документів повністю узгоджується із вимогами п.11 Порядку № 975.
За приписами абзацу 2 п. 13 Порядку № 975 відповідач, Міністерство оборони України, як Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону №2011-XII право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 року (справа N 21-446а14) та від 21.04.2015 року (справа N 21-183а13), та, згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Матеріалами справи підтверджено, що поранення, контузія та захворювання позивача пов`язані із виконанням ним обов`язків військової служби.
Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Таким чином, при вирішенні даної справи суд зобов`язаний брати до уваги обставини, встановлені постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.07.2016 року по справі № 806/1072/16.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позивач як військовослужбовець отримав осколкові поранення під час проходження військової служби на території республіки Афганістан, має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року.
Під час розгляду заяви позивача комісією Міністерства оборони України не прийнято рішення про призначення та виплату спірної допомоги, або про відмову в задоволенні заяви.
Рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 24.02.2017 року № 19 містить лише висновок про необхідність повернення документів на доопрацювання, у зв`язку з неповним поданням документів, а саме: не подано документ, що свідчить про обставини поранення (а.с. 36)
Оскільки органи відповідача фактично самоусунулись від вирішення заяви позивача на підставі наявних документів, суд дійшов висновку, що таке протокольне рішення відповідача має наслідком відмову в призначенні та виплаті допомоги.
Щодо посилання на відсутність документів про обставини поранення, суд зазначає, що автором таких документів має бути саме Міністерство оборони України в особі підпорядкованих йому органів, або органи військового управління СРСР, що існували раніше. Отже, позивач не може нести негативні наслідки відсутності таких документів.
Крім того, положення ст. 62 Конституції України, які встановлюють презумпцію невинуватості, є нормами прямої дії, що мають перевагу над нормою п. 11 Порядку №975, який встановлює обов`язок заявника подати документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення відповідача.
Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі, суд встановив, що оскаржуване рішення відповідача оформлене протоколом № 19 від 24.02.2017 року, містить порядкову позначку «3.», яка вказує на те, що наданий позивачу документ фактично є витягом з протокольного рішення, яке має певну кількість пунктів, які можуть стосуватись інших осіб та питань, які не стосуються прав позивача.
За таких обставин, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування судом рішення відповідача в цілому.
Отже, дана вимога позивача підлягає задоволенню лише в частині визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 3 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 24.02.2017 року № 19.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу спірну одноразову грошову допомогу, суд зазначає на наступне.
Відповідно до пункту 12 Порядку №975, здійснюється Міністерством оборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Приймаючи до уваги, що Міністерством оборони України не прийнято відповідне рішення та з огляду на обсяг компетенції останнього, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату одноразової грошової допомоги.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, суд має повне право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист законних прав і свобод позивача, оскільки це і є основним завданням адміністративного судочинства.
При цьому, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які належать до його компетенції не є привласненням судом собі таких повноважень і функцій відповідача, оскільки, суд не вирішує в цьому разі питання про надання певного статусу, не призначає допомогу у певному розмірі, а лише зобов`язує державний орган вчинити дії у спосіб, на підставі та в межах повноважень, визначених законодавством.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 23.12.2015 року підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, відповідач зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із частиною другою статті 11 цього Кодексу, суд вважає, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІII групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності
Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимоги про зобов`язання Міністерства оборони України подати звіт про виконання постанови суду, оскільки позивачем не надано доказів можливості ухилення останнього від виконання рішення суду.
Що стосується приєднаного до клопотання представника Міністерства оборони України рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.08.2016 року по справі № 741/972/16 то суд не бере його до уваги, оскільки на час розгляду даної справи практика суду змінилася, свідченням цього є, у тому ж числі, ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2017 року по справі № 285/3194/16-а.
Керуючись ст.ст. 5, 8 15, 77, 139, 241 246, 250, 251, 255, 293, 295, 297, п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, суд, -

ухвалив:
Позов ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (місцезнаходження пров. Повітрофлотський, 6, м. Київ, поштовий індекс 03168, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄРДПО України 00034022), ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження вул. Соборності, 74, м. Новоград-Волинський, Житомирська область, поштовий індекс 11701) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 3 протоколу № 19 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 24.02.2017 року.
Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення, контузії пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності, а саме 23.12.2015 року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей».
В решті частині вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Дата складання повного рішення 22 лютого 2018 року.

Головуюча: А.В.Михайловська