Справа № 461/5620/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 рокуЛьвів№876/12363/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Затолочного В.С., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Богдан А.О.

з участю представника позивача Цястун Р.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року у справі №461/5620/17 (винесену головуючим суддею Зубачик Н.Б., у м. Львові) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шольц-Транс» до Львівської міської ради третя особа Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про визнання протиправною та скасування ухвали,-

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «Шольц-Транс»звернулося до суду з адміністративним позовом до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», в якому просить визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 02.03.2017 року №1581 «Про викуп у ТзОВ «Шольц-Транс» для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна - приміщення котельні на вул. Квітовій, 10».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ухвалою Львівської міської ради №1581 від 02.03.2017 року, суспільною потребою, для якої вирішено викупити у ТзОВ «Шольц-Транс» приміщення котельні, зазначено проведення капітального ремонту, обслуговування об'єктів енергетичної інфраструктури та об'єктів необхідних для їх експлуатації. Вважає, що відповідачем не доведено наявності суспільної потреби у викупі вказаної котельні.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року у справі №461/5620/17 позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради №1581 від 02.03.2017 року «Про викуп у ТзОВ «Шольц-Транс» для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна - приміщення котельні на вул. Квітовій, 10». Стягнуто з Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шольц-Транс» 1600,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції винесена з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що відповідач діяв відповідно до Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», оскільки існує наявність суспільної потреби у викупі об'єкта нерухомого майна - приміщення котельні на вул. Квітовій, 10, що знаходиться у власності позивача. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. Львівською міською радою прийнято ухвалу №1581 від 02.03.2017 року «Про викуп у TOB «Шольц-Транс» для суспільних потреб об'єкта нерухомого майна - приміщення котельні на вул. Квітовій, 10».

Згідно рішення Львівської міської ради №1052 від 18.11.2016 року «Про надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» функцій замовника на проведення оцінки приміщення котельні на вул. Квітовій, 10, який підлягає викупу для суспільних потреб» суспільною потребою, для якої вирішено викупити у TзOB «Шольц-Транс» приміщення котельні на вул. Квітовій, 10 у м. Львові, зазначено проведення капітального ремонту, обслуговування об'єктів енергетичної інфраструктури та об'єктів, необхідних для їх експлуатації - приміщення котельні на вул. Квітовій, 10, яке є об'єктом енергетичної інфраструктури.

В матеріалах справи також наявне оголошення, розміщене на офіційному веб-порталі Львівської міської ради 25.02.2016 року за посиланням: http://сіtу- adm.Lviv.ua/news/city/housing-and-utilities/230460-ts-ogorich-u-l-vovi-zbuduyut-dvi-modul-ni-kоtеl-nі: «у 2016 році, заплановано збудувати дві модульні котельні - на вул. Квітовій, 10 та вул. Коновальця, 103а. Встановлення окремо стоячих модульних котелень на вул. Квітова, 10 і Коновальця, 103а дасть можливість забезпечити надійне і безперебійне теплопостачання та ліквідувати дві підвальні котельні на вул. Коновальця, 99 та Коновальця, 103. ККД цих підвальних котелень становив не більше 60%, адже котли, які тут встановлені, є в аварійному стані. Все обладнання відпрацювало кілька термінів корисного використання і потребує заміни. Натомість, у модульних котельнях буде встановлено сучасне обладнання, яке забезпечить економію теплоносіїв: котли з високим ККД - не менше 92%, насосні агрегати з частотним регулюванням обертів двигунів, прилади обліку, автоматизація і погодне регулювання котлами. Модульні котельні працюють в автономному режимі. За інформацією управління інженерного господарства ЛМР, кошти на будівництво модульної котельні вул. Квітовій, 10 у сумі 6,5 млн. грн. заклали у бюджеті розвитку Львова, а модульну котельню на вул. Коновальця, 103а збудують за кошти ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вартість робіт складе 6,679 млн. грн.».

З даної публікації вбачається, що котельня, яка розташована на вул. Квітовій у м.Львові працює неефективно та проведення її капітального ремонту є недоцільним, тому вирішено збудувати нову модульну котельню.

Зокрема, за даними Системи Публічних закупівель PROZORRO, на замовлення Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради проведено тендер на підставі п.3 ч.4 ст.2 ЗУ «Про публічні закупівлі» на виконання робіт: «Будівництво модульної котельні по вул. Квітовій» (акцепт: 27.09.2016 року). За результатами проведеного тендеру, між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та TзOB «Р-ІНЖИНІРИНГ» 16.11.2016 року укладено договір поставки №11/16-229 модульної котельні транспортабельної «Віссман» Vitomodul 1000 О-О, за ціною 3610799,53 грн., адресою поставки визначено: м. Львів, вул. Квітова, 10 (https://www.dzo.com.ua/contracts/196576).

Судом також встановлено, що відповідно до ухвали Львівської міської ради №834 від 14.07.2016 року «Про надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Квітовій, 10», вирішено надати ЛМКП «Львівтеплоенерго» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0384 га на вул. Квітовій у м. Львові для будівництва модульної котельні за рахунок земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Окрім того, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.01.2017 року у справі №461/5777/16-ц, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.03.2017 року, що набрали законної сили, ухвалу Львівської міської ради від 14.07.2016 року №834 визнано неправомірною та скасовано.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідачем не доведено наявність суспільної потреби у викупі об'єкта нерухомого майна - приміщення котельні на вул. Квітовій, 10, що знаходиться у власності позивача, що непорушне право приватної власності позивача у цьому випадку виправдано повинно зазнати обмеження та втручання Львівської міської ради в право власності та в даному випадку не переслідує суспільний інтерес, оскільки жодних доказів існування такого суспільного інтересу відповідачем надано не було.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам прави з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 350 ЦК України, викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, приватної власності для суспільних потреб чи їх примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності здійснюються в порядку, встановленому законом.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності».

Відповідно до вищенаведеного Закону, поняття викупу земельних ділянок та інших об'єктів нерухомого майна для суспільних потреб та їх примусово відчуження з мотивів суспільної необхідності не є тотожними. Різними за своєю правовою природою є, відповідно, поняття суспільної необхідності та суспільної потреби.

Згідно із статтею 1 вказаного вище Закону, викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна для суспільних потреб - передача земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, за їх згодою у державну чи комунальну власність для задоволення суспільних потреб шляхом укладення договору купівлі-продажу чи іншого правочину у порядку, встановленому законом;

суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку; суспільна потреба - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади потреба у земельних ділянках, у тому числі тих, на яких розміщені об'єкти нерухомого майна, викуп яких здійснюється в порядку, встановленому законом..

Викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі якщо об'єкти, визначені у статтях 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються, або якщо розміщення таких об'єктів на інших земельних ділянках безпосередньо завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки відповідній територіальній громаді, суспільству або державі в цілому.

Частиною 2 ст.4 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» встановлено, що викуп чи примусове відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, допускається на підставі та в порядку, встановлених цим Законом.

Згідно ч.2 ст.7 цього Закону рішення про викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, для суспільних потреб, визначених частиною першою цієї статті, органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування приймають на підставі генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, матеріалів погодження місця розташування таких об'єктів проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки та іншої документації із землеустрою, затверджених в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.1 ст.7 цього Закону органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для таких суспільних потреб: забезпечення національної безпеки і оборони; будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, нафто-, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв'язку, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об'єктів, необхідних для їх експлуатації; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій в Україні згідно з міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; розміщення та обслуговування об'єктів, пов'язаних із видобуванням корисних копалин; будівництво захисних гідротехнічних споруд; будівництво та обслуговування нафтових і газових свердловин та виробничих споруд, необхідних для їх експлуатації, споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва; створення міських парків, будівництво дошкільних навчальних закладів, майданчиків відпочинку, стадіонів та кладовищ; розташування об'єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону сільські, селищні, міські ради, Київська і Севастопольська міські ради в межах території здійснення їх повноважень приймають рішення про викуп земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, у порядку, визначеному цим Законом, для таких суспільних потреб: будівництво, капітальний ремонт, реконструкція та обслуговування лінійних об'єктів та об'єктів транспортної і енергетичної інфраструктури, пов'язаних з обслуговуванням відповідно територіальної громади села, селища, міста (доріг, мостів, естакад, газо- та водопроводів, ліній електропередачі, зв'язку, аеропортів, нафтових та газових терміналів, електростанцій), та об'єктів, необхідних для їх експлуатації; розташування об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення; створення міських парків, будівництво дошкільних навчальних закладів, майданчиків відпочинку, стадіонів та кладовищ.

Разом з тим, п.2 ч.1 ст.7 Закону встановлено вичерпний перелік об'єктів енергетичної інфраструктури, які можуть розцінюватись як суспільні потреби, для задоволення яких законом допускається викуп інших об'єктів нерухомого майна, право власності на які належать фізичним чи юридичним особам, такими об'єктами енергетичної інфраструктури є нафто-, газо- та водопроводи, лінії електропередачі, зв'язку, нафтові і газові термінали, електростанції. При цьому, аналогічний виключний перелік об'єктів щодо яких міська рада наділена повноваженнями на прийняття рішення про викуп для суспільних потреб об'єктів майна визначений ч.1 ст.9 цього Закону.

Відповідно до ч.4 ст.4 вищевказаного Закону викуп земельних ділянок для суспільних потреб, примусове відчуження земельних ділянок з мотивів суспільної необхідності здійснюються як виняток з дотриманням вимог екологічної безпеки, із забезпеченням подальшого раціонального використання земельних ділянок, у разі, якщо об'єкти, визначені у статтях 8 і 9 цього Закону, можна розмістити виключно на земельних ділянках, що відчужуються, або якщо розміщення таких об'єктів на інших земельних ділянках безпосередньо завдасть значних матеріальних збитків або спричинить негативні екологічні наслідки відповідній територіальній громаді, суспільству або державі в цілому.

Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, нерухоме майно може викуплятися виключно у випадку, якщо воно розміщене на земельній ділянці, потреба в якій обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади.

Відповідачем не доведено, що задоволення потреб у теплопостачанні можливе лише шляхом викупу у позивача котельні та те, що приміщення вказаної котельні, в розумінні ч. 1 ст. 7 Закону, являється об'єктом енергетичної інфраструктури з метою капітального ремонту і обслуговування якого допускається викуп інших об'єктів нерухомого майна, право власності на які належить фізичним чи юридичним особам. Окрім того, згідно даних Публічної кадастрової карти України, на вул. Квітовій та прилеглих вулицях є земельні ділянки, які не передані у власність чи користування фізичним чи юридичним особам та, на яких існує можливість розміщення нової модульної котельні, при цьому не позбавляючи позивача його права власності на спірний об'єкт нерухомості.

Отже, відповідачем не було доведено наявність суспільної потреби у розміщенні модульної котельні саме на земельній ділянці, де розташовано об'єкт нерухомого майна, що знаходиться у власності позивача і що непорушне право приватної власності позивача у цьому випадку виправдано повинно зазнати обмеження.

Втручання Львівської міської ради в право власності в даному випадку жодним чином не переслідує суспільний інтерес, оскільки жодних доказів існування такого суспільного інтересу відповідачем надано не було. Також відповідач не надав жодних доказів того, що поряд з спірним об'єктом нерухомості відсутні земельні ділянки, на яких можна було б розмістити модульну котельню, не позбавляючи позивача його власності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем необґрунтовано, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 15 листопада 2017 року у справі №461/5620/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в порядку і строки встановленні статтями 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді В. С. Затолочний
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складено 20.02.2018р.