Справа № 802/2265/17-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 лютого 2018 р. Справа № 802/2265/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про: визнання протиправною та скасування відмови, зобов"язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач звернулась до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

27.06.2017 листом за №С-10397/0-3826/6-17 відповідач відмовив позивачу у наданні вказаного дозволу, з чим позивач не погодилась та оскаржила її до суду.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2017 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо нерозгляду клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00га на території Вилянської сільської ради у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення, вид угідь багаторічні насадження. Зобов"язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00га на території Вилянської сільської ради у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення, вид угідь багаторічні насадження.

На виконання даного судового рішення, відповідач розглянув повторно клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00га на території Вилянської сільської ради у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення, вид угідь багаторічні насадження.

Листом від 22.11.2017 №724/0-10704/6-17 відмовлено позивачу у надані дозволу відповідно до положень ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Позивач, посилаючись на положення Земельного кодексу України (далі - ЗК України), вважає лист протиправним, оскільки чинним законодавством чітко встановлені підстави для відмови у наданні таких дозволів.

Крім того позивач вказує, що Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016, розроблено порядок, строки та підстави для відмови у наданні дозволу. Зокрема, згідно п. 8 Положення Головне управління Держгеокадастру видає накази організаційно - розпорядчого характеру, відтак формою для прийняття останнім рішення має бути не лист, а наказ.

За наведених вище обставин, позивач звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати відмову ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену у листі від 22.11.2017 №724/0-10704/6-17, у не наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобов'язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 га на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобов"язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення в частині зобов"язального характеру;

- винести окрему ухвалу про допущені порушення вимог закону відповідачем та надіслати її до Держгеокадастру України для відповідного реагування.

Від сторони відповідача на адресу суду надійшов відзив щодо заявлених позовних вимог в якому сформовано заперечення проти позовних вимог з огляду на те, що у клопотанні ОСОБА_1 зазначає, що бажає отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою. Однак земельна ділянка, яку вона бажає отримати, вже є сформованою згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Вилянської сільської ради Томашпільського району, а тому подальші дії спрямовані на її розподіл мають здійснюватись за технічною документацією щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.7 ст 118 ЗК України Позивачу було відмовлено, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до відповіді на відзив позивачем зазначено, що листом від 22 листопада 2017 року за №724/0-10704/6-17 відповідач відмовив в наданні дозволу, яка із посиланням на норми ст. ст.79-1 ч.2, ч.б, 118 ч.7 ЗК України, мотивована тим, що формування об'єкта на підставі проекту землеустрою щодо відведення буде суперечити схемі землеустрою, що міститься у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Вилянської сільської ради. Поділ земельної ділянки має здійснюватися за технічною документацією щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

На думку позивача, відмова не грунтується на вимогах закону, оскільки на законодавчому рівні закріплено підстави такої відмови, і вони є вичерпними та додаткового тлумачення не потребують.

Так, відповідно до норм ст.118 ч.7 ЗК України, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм бзоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Також, положення ст. 79-1 ЗК України, в частині, що стосується необхідності виготовлення технічної документації, поширюються виключно на земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Крім того, вказав на те, що відповідач відмовив у наданні відповідного дозволу листом, а не наказом, як того вимагає чинне законодавство.

Учасники справи, скориставшись своїм правом, подали на адресу суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 09.02.2018 розгляд та вирішення справи №802/2265/17-а ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Так, 22.11.2017 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області листом за №724/0-10704/6-17 на виконання вимог постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 20.10.2017 повторно розглянув клопотання ОСОБА_1 від 25.05.2017, за результатами розгляду якого відмовив у отриманні дозволу на розробку проекту землеустрою. Повідомив заявника, що земельна ділянка вже є сформованою згідно технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області.

Частиною 2 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок здійснюється, зокрема шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та обєднання земельних ділянок.

В даній ситуації формування об"єкта на підставі проекту землеустрою щодо відведення буде суперечити схемі землеустрою, що міститься у технічній документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Вилянської сільської ради, адже поділ земельної ділянки має здійснюватись за технічною документацією щодо поділу та об"єднання земельних ділянок.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ст. 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 1 Земельного кодексу України (ЗК України) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, згідно ст. 33 ЗК України, громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_2 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_2 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Із аналізу вищенаведених норм видно, що формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою, крім випадків, формування їх шляхом поділу чи обєднання раніше сформованих ділянок, що в свою чергу здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з відповідним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства просить надати дозвіл, саме на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства державної форми власності, орієнтовною площею по 2 га, яка вже є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :01:000:0306. Дані відомості внесені до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується витягом, який долучений до матеріалів справи.

Таким чимон вказана земельна ділянка є сформованою, а тому її подальше формування здійснюється лише за технічною документацією, а не за проектом землеустрою про що просить позивач.

Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Земельного кодексу України, викладені у ч. 6 ст. 79-1, якими прямо передбачено необхідність формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, на підставі відповідної технічної документації із землеустрою.

Окрім того, згідно положень ч. ч. 6, 7 ст.118 ЗК України, відповідач розглядає питання щодо надання дозволу на підставі заяви та доданих до неї документів. Бажана позивачем земельна входить до складу уже сформованої земельної ділянки, а тому у ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області відсутні підстави для надання їй дозволу на розроблення технічної документації, оскільки ОСОБА_1 у поданій заяві просила надати дозвіл саме на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні клопотання.

При цьому, суд не погоджується із посиланням позивача на те, що відповідач за наслідками розгляду клопотання позивача має прийняти рішення у формі наказу, а не листа, що передбачено п. 8 Положення, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016.

Так, як уже зазначалось судом вище, положенням ч. 7 ст. 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Разом із тим, дані положення ЗК України не містять приписів відносно того, у якій формі вмотивована відмова має бути оформлена, зокрема наказом.

До того ж, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2016 за №1391/29521, затверджено Положення про територіальні органи Держгеокадастру.

Відповідно до п. 8 Положення Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.

Під організаційними документами розуміється група різних за назвою документів, які регламентують діяльність організації, її структурних підрозділів та посадових осіб, закріплюють за ними функції, обовязки та права. А під розпорядчими документами розуміються документи, за допомогою яких здійснюється розпорядча діяльність, оперативне керівництво у певній установі та організації.

Водночас надання або відмова у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, на переконання суду, не входить до кола тих питань, які мають вирішуватись наказами організаційно-розпорядчого характеру у розумінні п. 8 Положення.

Ефективний спосіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Оскільки оскаржуваним листом вирішено питання про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою обгрунтовано та із посиланням на норми ЗК України, суд не вбачає підстав для визнання такого листа протиправним за формальними мотивами.

При цьому суд звертає увагу, що позивачем оскаржено відмову, яка оформлена саме у вигляді листа, що свідчить про реалізацію позивачем свого права на судовий захист шляхом позову про визнання протиправною та скасування відмови викладеної у листі від 22.11.2017 року №724/0-10704/6-17.

З огляду на викладене, позовна вимога про визнання протиправною та скасування відмови, викладеної у листі від 22.11.2017 року №724/0-10704/6-17, не підлягає задоволенню.

Крім того, інша позовна вимога про зобов'язання відповідача розглянути заяву та надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, задоволенню не підлягає, позаяк є похідною від вимоги про скасування відмови викладеної у листі від 22.11.2017 року №724/0-10704/6-17.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази надані позивачем, суд доходить висновку, що мотивація, на яку посилається останній, не дає суду підстав для постановлення висновків, які б спростовували доводи відповідача, а відтак відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо клопотання позивача про передачу даної справи до Верховного Суду як зразкової, то суд зазначає, що згідно положень ст. 290 КАС України, вирішення даного питання є правом суду, а не обов"язком. При цьому, обов"язковою умовою є відповідна кількість справ в провадженні суду, яка визначає доцільність ухвалення зразкового рішення. Проте, заявником не наведено, а судом не установлено належну кількість спорів, що б вказувала на їх типовість.

За наведеного вище, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог повністю.

За приписами статті 139 КАС України, судовий збір з відповідача не стягується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (вул. Кадука, 7, с. Вапнярка, Томашпільський район, Вінницька область, 24240)

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (вул. Келецька ,63, м. Вінниця, 21027)

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: (21.02.2018)

Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна