Справа № 711/9984/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 711/9984/17 Головуючий у І інстанції: Колода Л.Д. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14 грудня 2017 року (дата складання повного тексту 14 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

11 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо припинення (призупинення) з 01 вересня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_2, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 вересня 2017 року.

Постановою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14 грудня 2017 року в позові ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів неправильного та неповного дослідження доказів у справі і порушення судом норм матеріального права та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що законодавством не передбачено такої підстави припинення чи призупинення виплати раніше призначеної пенсії, як відсутність довідки внутрішньо переміщеної особи. З моменту реєстрації постійного проживання позивача у м.Городище вона фактично відмовилась від статусу внутрішньо переміщеної особи, а тому, прийнявши рішення призупинити виплату пенсії, відповідач діяв з порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, зазначаючи, що позивач за місцем проживання в м.Городище як внутрішньо переміщена особа не обліковується, тому у відповідача відсутні законні підстави для виплати пенсії у порядку, передбаченому чинним законодавством (відсутня паперова пенсійна справа або довідка). Оскільки довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видається управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_2 до управління не надала, виплату її пенсії з 01 вересня 2017 року призупинено.

У відповідності до п.п.1, 3 ч.1 ст.311 КАС України за відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, а також подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку скороченого провадження без повідомлення сторін (у відповідності до вимог ст.1832 КАС України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на пенсійному обліку та отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_2.

Позивач перебувала на пенсійному обліку та отримувала пенсію за місцем її реєстрації в м.Макіївка Донецької області та згідно з довідкою від 17 листопада 2014 року № її взято на облік в якості особи, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, і з 01 грудня 2014 року перебувала на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області.

12 травня 2016 року позивач зареєструвала своє місце проживання в АДРЕСА_1, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії паспорта серії НОМЕР_1.

У зв'язку з отримання інформації щодо подальшого припинення виплати їй пенсії, у випадку ненадання позивачем довідки внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 звернулась до відповідача з заявою, в якій зазначила, що вимоги співробітників Пенсійного фонду України про надання довідки внутрішньо переміщеної особи вважає незаконними, оскільки вона має постійне місце реєстрації в м.Городище, є громадянином України та постійно проживає в Україні і просила виплачувати їй пенсію без жодних додаткових обтяжень.

Листом від 31 серпня 2017 року №587/Є-10 позивача повідомлено, що згідно п.9 Порядку №509 визначено, що у разі зміни місця проживання заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. Проте, за місцем проживання в м.Городище як внутрішньо переміщена особа позивач не обліковується. Через відсутність в управлінні законних підстав для виплати пенсії у порядку, передбаченому чинним законодавством (відсутня паперова справа або довідка), позивача 17 серпня 2017 року запрошено до головного управління та роз'яснено, що обов'язковою умовою для продовження виплати пенсії як внутрішньо переміщеній особі за даними електронної пенсійної справи є наявність довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка видається управлінням соціального захисту населення. Оскільки зазначені документі до головного управління не надано, виплату пенсії позивачу буде призупинено з 01 вересня 2017 року.

Суд першої інстанції, відмовляючи задоволенні позову, дійшов висновку щодо відсутності підстав для проведення виплати пенсії позивачу, оскільки паперова пенсійна справа позивача ОСОБА_2 залишилася на непідконтрольній території, а за місцем проживання в м.Городище, як внутрішньо переміщена особа, позивач не обліковується.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізовано, зокрема, у ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого Законом України «ро загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частинами 3, 6 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист». Пенсійне забезпечення та соціальний захист працівників кримінально-виконавчої служби здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, державну службу, соціальний захист.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є громадянином України і отримує пенсію за вислугу років як особа, яка проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби на атестованих посадах, в порядку, визначеному Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

У відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі повторного прийняття їх на військову службу до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Державної спеціальної служби транспорту, службу до Національної поліції, органів та підрозділів цивільного захисту, податкової міліції та Державної кримінально-виконавчої служби України виплата пенсій на час їх служби припиняється. При наступному звільненні із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням загальної вислуги років на день останнього звільнення.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо повторного прийняття ОСОБА_2 на військову службу та вищенаведена підстава не зазначена у відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №587/Є-10 від 31 серпня 2017 року, що свідчить про те, що відповідач не здійснював припинення виплати пенсії позивачу у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст.49 наведеного Закону встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що виплата пенсії може бути припинена виключно за рішенням територіального органу Пенсійного фонду або суду у передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» випадках та в інших випадках, передбаченими законами України.

Згідно ч.2 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 цього ж Порядку передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

У відповідності до п.15 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1, особа, яка звертається за призначенням пенсії (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити уповноваженій особі органу, що призначає пенсію, паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Колегія суддів зазначає, що з моменту реєстрації позивачем постійного місця проживання у АДРЕСА_1 і відмови від статусу внутрішньо переміщеної особи характер правовідносин між нею та управлінням Пенсійного фонду України змінився, а тому і їх законодавче регулювання також, оскільки з вказаного часу до спірних правовідносин не підлягало застосуванню законодавство, яким врегульовано питання виплати (відновлення) пенсії внутрішньо переміщеним особам за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, в тому числі і норми Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365.

Крім того, припинення виплати пенсії позивачу на підставі постанов Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, 05 листопада 2014 року №637, 08 червня 2016 року №365 прямо суперечить нормам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким передбачено, що рішення про припинення виплати пенсії може бути прийнято виключно територіальним органом Пенсійного фонду або судом та лише у випадках, встановлених ч.1 ст.49 наведеного Закону або, з урахуванням п.5 ч.1 ст.49 вказаного Закону, іншими законами України.

Нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено припинення виплати пенсії у випадках, встановлених підзаконними нормативно-правовими актами, а положеннями інших законів України не визначено такої підстави для припинення виплати пенсії, як відсутність паперової пенсійної справи або довідки внутрішньо переміщеної особи, враховуючи реєстрацію позивачем постійного місця проживання у АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В той же час, дії відповідача щодо призупинення з 01 вересня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_2 вчинені необґрунтовано, за відсутності правових підстав для припинення виплати позивачу пенсії, передбачених ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та не у межах повноважень чи у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що дії відповідача щодо призупинення з 01 вересня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_2 порушують право позивача на соціальний захист та отримання пенсії за вислугу років у відповідності до норм чинного законодавства, за захистом яких вона звернулась до суду, вчинені необґрунтовано, за відсутності підстав для припинення виплати позивачу пенсії, передбачених ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та не у межах повноважень чи у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому наявні підстави для визнання протиправними дій відповідача щодо припинення (призупинення) виплати пенсії ОСОБА_2 та необхідності зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити виплату пенсії позивачу з 01 вересня 2017 року.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права: неправильне тлумачення закону та незастосування закону, який підлягав застосуванню, призвели до неправильного вирішення справи, а тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо припинення (призупинення) з 01 вересня 2017 року виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 вересня 2017 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 лютого 2018 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук