Справа № 800/170/17
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2018 м. Київ П/9901/307/18 800/170/17

Верховний Суд у складі судді доповідача Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Анцупової Т.О., Гімона М.М., Стародуба О.П., Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Вишняка О.М.,

представника відповідача Склярук Ю.В.

представника третьої особи Білопольської Н.А.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_3 до Вищої ради правосуддя, за участю третьої особи - Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання незаконним рішення в частині та зобов'язання вчинити дії, -

І. ПРОЦЕДУРА

1. 27.04.2017 ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог (а.с. 32), просив визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя України від 23.03.2017 № 596/0/15-17 (надалі - Рішення) в частині звільнення з посади судді Луганського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України та поновити на посаді судді.

2. Позивач вважає, що Рішення постановлено з грубим порушенням вимог законодавства та ґрунтується на підставах та мотивах, які не відповідають закону.

3. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.07.2017 відкрито провадження у даній справі.

4. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд та набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017.

5. Підпунктом 5 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

6. За результатами автоматизованого розподілу судових справ 09.01.2018 визначено склад суду в даній справі.

7. Ухвалою від 16.01.2018 Верховний Суд прийняв справу до провадження і призначив справу до розгляду на 22.02.2018.

8. Позивач просив розглядати справу за його відсутності.

ІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

9. На обґрунтування позовних вимог та протиправності Рішення позивач наводить наступні аргументи.

А) 13.11.2014 ОСОБА_5 подав до Вищої ради юстиції заяву про звільнення з посади судді Луганського окружного адміністративного суду за власним бажанням, а отже за змістом ст. 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ (в редакції на час звернення) питання про його звільнення як судді мало бути вирішено протягом двох місяців;

Б) у зв'язку з поданням заяви на звільнення за власним бажанням з посади не було підстав продовжувати роботу за новим місцезнаходженням суду у м. Сєвєродонецьк Луганської області та надавати згоду на продовження роботи за новим місцезнаходженням суду. Тим більше, його ніхто не повідомив про необхідність надання письмової згоди та про приступлення до роботи з 20.11.2014;

В) відсутність на роботі не може розцінюватись як дисциплінарний проступок, який свідчить про нехтування обов'язками судді, зважаючи на поважність причин такої відсутності. По-перше, позивач у цей час він перебував у щорічній відпусці. По-друге, коштів на переїзд до м. Сєвєродонецька Луганської області не мав через невиплату суддівської винагороди по теперішній час. По-третє, протягом майже двох років з порушенням усіх строків Вища рада юстиції не вирішувала питання його звільнення з посади судді. Відтак, у його діях відсутні ознаки істотного дисциплінарного проступку, що свідчить про нехтування обов'язками судді;

Г) переведення усього Луганського окружного адміністративного суду в інше місто є фактично переводом, який щодо судді здійснюється лише за його згодою, за винятком переводу судді, як дисциплінарного стягнення. Подання заяви про звільнення і є фактично відсутністю згоди ОСОБА_5 на його переведення;

Д) неподання ним, як суддею заяви у строк, визначений п.9 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» не є порушенням, яке може розцінюватись, як порушення суддею вимог щодо несумісності, оскільки ОСОБА_5 скористався до цього часу правом на звільнення за власним бажанням. Невирішення уповноваженим органом у встановлені строки питання про звільнення не може розцінюватись як ознака істотного дисциплінарного проступку чи свідомого нехтування обов»язками судді, що тягне за сою його звільнення;

Е) питання про звільнення ОСОБА_5 з посади судді, як і інших 30-ти суддів, розглянуто з порушенням п. 5.18 Регламенту Вищої ради правосуддя, а саме доповідь доповідача фактично була зведена до переліку прізвищ суддів та посилання на норми, за якими судді підлягають звільненню; обставини дисциплінарного порушення стосовно кожного судді не доповідались, жодних доказів на підтвердження обставин не досдіджувалось; рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотивів;

10. 04.08.2017 до Суду надішли заперечення Вищої ради правосуддя. Відповідач зазначає наступні аргументи:

А) оскаржуване рішення прийнято повноважним складом Вищої ради правосуддя та є правомірним. Воно прийняте на підставі п. 3 ч.6 ст. 126 Конституції України, відповідно до якої підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді та на підставі п. 3 ч.1 с. 106 Закону № 1402-VІІІ, згідно з яким суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав допущення ним поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

Згідно з положеннями п. 6 ч.1 ст. 109 Закону № 1402-VIII одним із видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, що зі змісту пункту 1 частини восьмої цієї ж статті застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, яким може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини дев'ятої статті 109 цього Закону);

Б) відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України "Вищої ради правосуддя" рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених п.3 та 6 ст. 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано членом Вищої ради правосуддя, який брав участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду або мотивів, з яких Вища рада правосуддя прийшла до відповідних висновків.

Отже, законодавець чітко визначив підстави для оскарження та скасування рішення звільнення з посади судді, такі підстави є вичерпними та не підлягають розширеному тлумаченню. Оскарження рішення Вищої ради правосуддя з інших підстав, зокрема й тих, на які покликається позивач, не допускається;

В) Вища рада юстиції розглянула заяву ОСОБА_3 про звільнення за власним бажанням на засіданні секції з питань призначення суддів на посади та звільнення з посади, яка після з'ясування дійсної волі судді на звільнення, 30.05.2016 ухвалила рішення рекомендувати Вищій раді правосуддя прийняти рішення про залишення без розгляду заяви про звільнення ОСОБА_3 Таким чином, Вища рада юстиції в межах повноважень та за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення та її відкликання прийняла обгрунтоване рішення.

Г) жодних висновків стосовно порушення ОСОБА_3 вимог щодо несумісності в оскаржуваному рішенні від 23.03.2017 Вища рада правосуддя не робила. Питання про його звільнення з посади судді за зверненням Міністерства юстиції України у зв'язку з порушенням вимог щодо несумісності було залишено без розгляду рішенням Вищої ради правосуддя від 30.03.2017, а ОСОБА_3 звільнений з інших підстав, - за поведінку, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

11. 20.09.2017 третя особа на стороні відповідача - Вища кваліфікаційна комісія суддів України, подала власні пояснення по суті позову, заперечивши його.

12. Представник третьої особи пояснив, що відсутність на роботі без поважних причин судді, який не звільнений з посади, вважається прогулом. Незалежного від того чи має суддя повноваження здійснювати правосуддя, неявка на роботу протягом тривалого часу без поважних причин та невиконання обов'язків судді свідчить про неналежну поведінку судді, з якої вбачаються дії, що порочать звання судді, підривають авторитет правосуддя та порушуть присягу. На підставі цих обставин Вища кваліфікаційна комісія суддів України відкрила дисцилінарну справу відносно таких суддів, зокрема, й ОСОБА_3 Встановлені Комісією факти щодо поведінки судді ОСОБА_3 свідчать про вчинення ним дисциплінарного проступку та є підставою для звільнення відповідно до п. 3 ч.6 ст. 126 Конституції України.

13. Зазначені обставини стали підставою для прийняття 23.03.2017 Вищою радою правосуддя рішення про про звільнення ОСОБА_3 з посади судді.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

14. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні у справі докази, Суд встановив наступні фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

15. Указом Президента України від 15.08.2007 № 713/2007 ОСОБА_3 призначений на посаду судді Луганського окружного адміністративного суду строком на п'ять років.

16. Постановою Верховної Ради України від 05.07.2012 № 5120-VI ОСОБА_3 обраний на посаду судді безстроково.

17. Згідно з наказами голови Луганського окружного адміністративного суду від 11.11.2014 № 191-во та № 192-во (а.с.11-11) ОСОБА_3 перебував у щорічній відпустці з 12.11.2014 по 09.12.2014 та у додатковій відпусці за вислугу років з 10.12.2014 по 10.01.2015.

18. На виконання Указу Президента України від 12.11.2014 № 866/2014 та постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 Луганський окружний адміністративний суд переміщено до м.Сєвєродонецька Луганської області (контрольована територія).

19. На підставі наказу в.о. голови суду Луганського окружного адміністративного суду від 17.11.2014 № 36/С-од було відновлено роботу Луганського окружного адміністративного суду у м. Сєвєродонецьку.

20. Після реєстрації Луганського окружного адміністративного суду за адресою Луганська область, м. Сєвєродонецьк, проспект Космонавтів, 18, письмова згода на переведення на роботу до м. Сєвєродонецька від судді ОСОБА_3 до голови Луганського окружного адміністративного суду не надходила.

21. 24.11.2014 до Вищої ради юстиції надійшла заява ОСОБА_3 від 13.11.2014 про звільнення за власним бажанням, обґрунтована зміною місцезнаходження Луганського окружного адміністративного суду та неможливістю переїзду за його місцезнаходженням до м. Сєвєродонецьк Луганської області у зв'язку із сімейними обставинами (а.с. 52).

22. За наслідками розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення з посади, 12.10.2015 секція Вищої ради юстиції з питань призначення суддів на посади та звільнення їх з посад, рекомендувала прийняти рішення про внесення подання до Верховної Ради України про його звільнення з посади судді Луганського окружного адміністративного суду за власним бажанням (а.с.53).

23. Однак 20.01.2016 до Вищої ради юстиції надійшла заява ОСОБА_3 від 18.01.2016 про відкликання ним заяви про звільнення від 13.11.2014 (а.с. 55).

24. На засіданні секції 01.02.2016 відкладено розгляд матеріалів про звільнення з посади судді Луганського окружного адміністративного суду у зв'язку з необхідністю з'ясувати дійсне волевиявлення ОСОБА_3 щодо відкликання заяви про звільнення з посади судді за власним бажанням (а.с. 56).

25. У зв'язку з цим, член Вищої ради юстиції ОСОБА_7 звернулась до голови Луганського окружного адміністративного суду з листом від 04.02.2016 №1339/0/9-16 (а.с. 58) щодо того чи повідомляв ОСОБА_3 про намір здійснювати правосуддя та з листом від 04.02.2016 № 340//0/9-16 (а.с. 59) безпосередньо до судді ОСОБА_3 (за адресою Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Жовтневої революції, 57/59) щодо з'ясування його дійсного волевиявлення в подальшому виконувати обов'язки судді.

26. Крім того, на адресу судді ОСОБА_3 було направлено запити від 15.04.2016 (а.с. 75) з проханням надати заяву про відкликання заяви від 13.11.2014 щодо звільнення з посади судді Луганського окружного адміністративного суду за власним бажанням із засвідченням справжності підпису, а також уточнити дійсне волевиявлення щодо виконання обов'язків судді. Відповіді на зазначені запити не надійшло.

27. Також, для уточнення цього ж питання, 15.04.2016 головним спеціалістом по роботі із зверненнями Управління по роботі зі зверненнями та запитами на інформацію ОСОБА_8 було здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з журналу телефонограм та телефонограмою (а.с. 62-66, 71).

28. Згідно з інформацією, наданою головою Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_9 (лист від 09.02.2016 № 02-02/22/2016) з 17.11.2014 по сьогодні (09.02.2016) письмової згоди на переведення до м. Сєвєродонецьк разом з установою ОСОБА_3 не надав, про намір здійснювати правосуддя не повідомляв, до м. Сєвєродонецька не перемістився (а.с. 60).

29. Відповідно до листа голови Донецького апеляційного адміністративного суду ОСОБА_6 від 26.02.2016 №03-23/3247/16 станом на 26.02.2016 суддя Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 не надав заяву про переведення до м. Сєвєродонецька та не приступив до виконання обов'язків судді.

30. 30.05.2016 секція прийняла рішення, яким рекомендувала Вищій раді юстиції прийняти рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про звільнення з посади судді за власним бажанням (а.с. 74).

31. Відповідно, рішенням від 09.06.2016 № № 1164/0/15-16 Вища рада юстиції залишила без розгляду заяву ОСОБА_3 (а.с. 85 - 86).

32. Листом від 26.12.2014 № 187/2014 (а.с.79) в.о. голови суду Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_9 направив Міністерству юстиції України інформацію про неподання суддями Луганського окружного адміністративного суду, зокрема, ОСОБА_3 заяви у строк, визначений п.9 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами 3 та 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади».

33. 11.08.2015 до Вищої ради юстиції надійшла пропозиція Міністерства юстиції України від 06.08.2015 № 11.0.2/1482 (а.с. 77) про визнання порушення суддею Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 вимог щодо несумісності та звернення до Верховної Ради України відповіним з поданням щодо прийняття рішення про звільнення ОСОБА_3 із займаної ним посади. У зверненні зазначено, що суддя ОСОБА_3 не подав у порядку, встановленому Законом України «Про очищення влади», заяву, передбачену ч.1 ст. 4 Закону, а відповідно до ч.1 ст. 54 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» перебування на посаді судді несумісне із наявністю заборони такій особі обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади в порядку, передбаченому Законом України «Про очищення влади».

34. Ухвалою Вищої ради юстиції від 05.11.2015 року № 826/0/15-15 відкрито провадження за зверненням Міністерства юстиції України (а.с. 83).

35. 23.08.2016 від заступника директора Департаменту з питань суддівської кар'єри до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України надійшла доповідна записка з пропозицією розглянути питання щодо притягнення суддів Луганського окружного адміністративного суду, зокрема ОСОБА_3, про притягнення до дисциплінарної відповідальності по факту не виходу на роботу та самоусунення від здійснення правосуддя (а.с. 127).

36. У листопаді 2015 року, квітні та серпні 2016 року до Комісії надійшли звернення голови Вищої ради юстиції ОСОБА_10, Голови Верховної Ради України ОСОБА_11, голови Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_9 щодо поведінки зазначених суддів.

37. Рішеннями Комісії від 16.09.2016 № 1564/дп-16 та від 28.09.2016 № 1776/дп-16 відкрито дисциплінарні справи стосовно вказаних в ньому суддів за ознаками дисциплінарного проступку, наслідком якого може бути притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 92 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (у редакції, чинній на момент прийняття Комісією рішення).

38. Рішенням Комісії від 14.12.2016 № 1924/дп-16 вказані дисциплінарні справи об'єднано (а.с. 133-137).

39. За результатами розгляду дисциплінарної справи Комісією встановлено, що виявлені під час дисциплінарного провадження відомості свідчать про допущення суддями поведінки, що порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, а тому Комісія рішенням від 11.01.2017 № 3/дп-17 (а.с.150-160) вирішила притягнути до дисциплінарної відповідальності суддів Луганського окружного адміністративного суду (серед яких і суддя ОСОБА_3) та застосувати дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення. Підставою прийняття цього рішення слугувало те, що, зокрема, судді Луганського окружного адміністративного суду (в т.ч. і суддя ОСОБА_3) не надали заяви прол згоду на переїзд до нового місця розташування суду та з листопада 2014 року по теперішній час не приступли до виконання своїх службових обов'язків, правосуддя не здійснюють.

40. 23.03.2017 Вища рада правосуддя, розглянувши подання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України № 3/дп-17 від 11.01.2017 року, прийняла рішення № 596/0/15-17 (а.с.90-97) про звільнення з посади суддів, зокрема звільнення судді Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_3

41. В основу рішення від 23.03.2017 № 596/0/15-17 покладено ті ж самі мотиви, встановлені рішенням Комісії від 11.01.2017 № 3/дп-17 про відсутність згоди суддів на переїзд до нового місця розташування суду. На підтвердження вказаних відомостей голова Луганського окружного адміністративного суду надав копії актів про відсутність суддів на робочому місці та копії табелів обліку використання робочого часу суддями цього суду. Крім того, головою Луганського окружного адміністративного суду повідомлено про те, що вказані судді не подали відповідні заяви у строк, визначений пунктом 9 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563.

42. Рішенням № 688/0/15-17 від 30.03.2017 Вища рада правосуддя залишила без розгляду звернення Міністерства юстиції України про звільнення судді Луганського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 у зв'язку з порушенням ним вимог щодо несумісності, оскільки на момент розгляду цього питання суддя ОСОБА_3 звільнений з посади рішенням Вищої ради правосуддя від 23.03.2017 № 596/0/15-17.

43. Зазначені фактичні обставини сторони не заперечили і щодо них немає спору. Проте, позивач не погоджується з їх оцінкою, з висновками, зробленими на підставі цих обставин, і рішенням Вищої ради правосуддя.

IV. ОЦІНКА СУДУ

44. Оцінивши обставини справи, підтверджені доказами, наведені сторонами аргументи на обґрунтування позову та заперечень, Суд вважає, що істотним для вирішення спору є (1) оцінка поважності причин відсутності на роботі судді ОСОБА_3, з огляду на подання ним заяви про звільнення за власним бажанням, яка розглядалася відповідачем упродовж тривалого строку; (2) дотримання процедури прийняття рішення в частині строку та порядку розгляду заяви.

а) щодо обсягу судового контролю

45. Насамперед, Суд звертає увагу на обсяг судового контролю у справі.

46. Відповідно до ч. 21 ст. 79 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

(1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;

(2) рішення не підписано членом Вищої ради правосуддя, який брав участь у його ухваленні;

(3) рішення не містить посилання на визначені законом підстави відмови у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду або мотивів, з яких Вища рада правосуддя прийшла до відповідних висновків.

47. Таким чином, у ч. 21 ст. 79 Закону встановлений вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа може звернутись до суду та оскаржити відмову Вищої ради правосуддя у внесенні Президенту України подання про призначення суддею. Зазначені підстави носять досить формальний характер.

48. Суд звертає увагу, що між ОСОБА_12 і Вищої радою правосуддя існує юридичний спір щодо правомірності звільнення з посади судді.

49. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

50. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

51. Конституційним Судом України в Рішенні від 25.11.1997 № 6-зп сформульовано правову позицію, за якою удосконалення законодавства в контексті статті 55 Конституції України має бути поступовою тенденцією, спрямованою на розширення судового захисту прав і свобод людини, зокрема судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

52. Реалізація права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів має відповідати також вимозі стосовно доступності правосуддя, про що зазначено у міжнародних правових документах - Загальній декларації прав людини (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 14), Конвенції (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (пункт 4).

53. Конституційний Суд України у Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини), а недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів державної влади (абзац шостий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

54. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_13, ОСОБА_14 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов'язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

55. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

56. Таким чином, ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

57. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

58. Враховуючи пряму дію норм Конституції України, Суд дійшов висновку, що у випадку порушення Вищою радою правосуддя права особи на призначення на посаду судді, зокрема прийняття неправомірного рішення, особа має право оскаржити рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду, на підставі статей 8, 55 Конституції України, не обмежуючись підставами, наведеними у ч. 21 ст. 79 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

59. Відповідно до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Таке положення внесене до Конституції України разом з конституційною реформою правосуддя в Україні (Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII).

60. Відповідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

61. Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

62. Отже, в контексті спору, перевірка Судом обґрунтованості та мотивів звільнення з посади судді, які зазначені або не зазначені у відповідному рішенні Вищої ради правосуддя, яке оскаржується в судовому порядку, знаходиться в межах предмету перевірки, яку зобов'язаний здійснити суд, що розглядає адміністративну справу.

63. Повна перевірка оскарженого рішення на предмет дотримання принципів, наведених у ч. 2 ст. 2 КАС України, є гарантією досягнення мети адміністративного судочинства - ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

64. При цьому, перевірка лише формальної наявності у тексті рішення Вищої ради правосуддя мотивів, з яких остання прийшла до відповідних висновків, без оцінки їх обґрунтованості та аргументів особи, щодо якої прийнято рішення, є неприйнятною та такою, що не узгоджується з метою адміністративного судочинства. Обмеження судового контролю суперечило б самій природі Верховного Суду, визначеного Конституцією України найвищим судом у системі судоустрою України, покликаного забезпечувати гарантоване право людини на ефективний судовий захист.

65. Саме таке тлумачення повноваження Верховного Суду якраз і свідчило б про порушення ст. 55 Конституції України і статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказувало б на безпідставне наділення Вищої ради правосуддя абсолютними, неоскаржуваними повноваженнями, які були б поза сферою судовою юрисдикції.

66. З комплексного аналізу наведених норм Суд дійшов висновку, що при вирішенні спорів щодо рішення Вищої ради правосуддя, суди, в першу чергу, мають перевіряти чи не порушує таке рішення прав та свобод людини в цілому, а не обмежуватись лише аналізом переліку підстав, які визначені у частині 21 статті 79 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

б) щодо повноважень та строку вирішення питання про звільнення судді

67. Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 1401-VIII статтю 126 було викладено у новій редакції, яка зокрема, встановлює шість підстав для звільнення судді.

68. Відповідно до пункту 3 частини 6 ст. 126 Конституції України в редакції, що діяла під час перебування ОСОБА_3 ще в статусі судді, підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

69. Водночас, ст. 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 визначає порядок звільнення з посади судді з підстав, визначених частиною 6 статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

70. У статті 32 Закону України "Про Вищу раду юстиції" було визначено, що питання про звільнення судді з підстав, передбачених пунктами 4 - 6 частини п'ятої статті 126 Конституції України, Вища рада юстиції розглядає після надання Вищою кваліфікаційною комісією суддів України, іншого суб'єкта у випадках, визначених законом, відповідного висновку або за власною ініціативою.

71. 21.12.2016 Верховна Рада України прийняла Закон України N 1798-VIII "Про Вищу раду правосуддя", який набрав чинності 05.01.2017.

72. Відповідно до ст. 56 Закону 1798-VIII питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя. Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини 6 статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов'язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді (ч.3 ст. 56 Закону України "Про Вищу раду правосуддя").

73. Згідно з положеннями, передбаченими абз. 2 п. 31 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, у разі, якщо на день набрання чинності цим законом ВККС прийнято рішення про відкриття дисциплінарної справи, така справа розглядається колегіями Комісії, визначеними за її рішеннями, у порядку, що діяв на день відкриття дисциплінарної справи. Ухвалюючи рішення за результатами розгляду таких дисциплінарних справ, ВККС застосовує дисциплінарні стягнення, визначені цим законом.

74. Отже, необхідною умовою розгляду Вищою радою правосуддя питання про звільнення судді ОСОБА_3 з посади була наявність подання ВККС про направлення рекомендації до ВРЮ для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади.

75. Відповідно до ст. 94 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (у редакції, чинній на час виникнення обставин, що стали підставою для відкриття дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_3) дисциплінарне провадження щодо судді здійснювали:

- Вища кваліфікаційна комісія суддів України - щодо суддів місцевих та апеляційних судів;

- Вища рада юстиції - щодо суддів вищих спеціалізованих судів та суддів Верховного Суду України

76. Відповідно до ч.5. ст. 96 Закону № 2453-VI за наслідками дисциплінарного провадження Вища кваліфікаційна комісія суддів України може прийняти рішення про направлення рекомендації до Вищої ради юстиції для вирішення питання щодо внесення подання про звільнення судді з посади за наявності для цього підстав.

77. Дисциплінарну справу стосовно суддів Луганського окружного адміністративного суду (в т.ч. судді ОСОБА_3) за ознаками дисциплінарного проступку Комісія відкрила рішеннями від 16.09.2016 № 1564/дп-16 та від 28.09.2016 № 1776/дп-16, тобто на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI.

78. Водночас, 2 червня 2016 року Верховна Рада України прийняла Закон України N 1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", яким внесено зміни до Конституції України щодо правосуддя, та Закон України N 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів". Зазначені закони набрали чинності 30 вересня 2016 року.

79. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з підстав допущення ним поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду.

80. Згідно з положеннями п. 6 ч.1 ст. 109 Закону № 1402-VIII одним із видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, що зі змісту пункту 1 частини 8 цієї ж статті застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, яким може бути визнаний, зокрема, факт допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини дев'ятої статті 109 цього Закону).

81. Тобто саме до повноважень Вищої ради правосуддя належить прийняття рішення про звільнення судді з посади на підставі пункту 3 частини 6 ст. 126 Конституції України. В свою чергу, до повноважень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (на час прийняття оспорюваного рішення) було віднесено притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за ознаками дисциплінарного проступку і надання висновку з направленням відповідної рекомендації.

82. На виконання зазначених вимог Комісія здійснила розгляд дисциплінарної справи щодо ОСОБА_3 у порядку, передбаченому Законом «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 (втратив чинність) та притягнула суддю ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності на підставі ст. 109 нового Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016, застосувавши до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення з посади судді.

83. До Вищої ради правосуддя подання ВККС від 11.01.2017 № 3/дп-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів надійшло 01.02.2017.

84. Суд звертає увагу, що вказане подання грунтується на встановленні в діях судді ОСОБА_3 ознак істотного дисциплінарного проступку, який полягає саме у відсутності на роботі за новим місцезнаходженням Луганського окружного адміністративного суду у м. Сєвєродонецьку та відповідно нездійснення ним судочинства з 20.11.2014.

85. Питання про розгляд заяви судді ОСОБА_3 від 13.11.2014 про звільнення за власним бажанням, відкликаної заявою 18.01.2016, вирішувала Вища рада юстиції.

86. Відповідно до п.9 ч. 5 ст. 126 Конституції України (в редакції чинній на час подання заяви про звільнення) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

87. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції, що діяла станом на дату пождання заяви про звільнення) заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У ч. 4 цієї статті зазначено, що суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

88. Водночас, самого лише подання Вищої ради юстиції недостатньо для звільнення, оскільки рішення про звільнення судді, якого обрано безстроково, ухвалює Верховна рада України.

89. Суд враховує, що Вища рада юстиції не здійснювала повноважень у період з 11.04.2014 по 04.06.2015 через відсутність повноважного складу. Зазначена обставина є об'єктивною, загальновідомою, і безумовно перешкоджала розгляду заяви у визначений законом місячний строк. Частина цієї вимушеної бездіяльності Вищої ради юстиції потрапила на період, коли позивач подав заяву про звільнення. ОСОБА_3, як професійний суддя, безумовно знав або повинен був знати про бездіяльність Вищої ради юстиції, умови її формування і у світлі суспільно-політичної ситуації, що склалась в Україні наприкінці 2014 року, не міг мати обґрунтованих очікувань, що заява розглянеться у місячний строк.

90. Після відновлення конституційних повноважень Вища рада юстиції розпочала роботу. Розгляд заяви ОСОБА_3 було внесено до порядку денного 22.10.2015. З урахуванням суспільно-політичної ситуації в Україні та навантаження на Вищу раду юстиції, Суд вважає, що розгляд заяви у шестимісячний строк, а не протягом місяця, була зумовлена об'єктивними причинами і не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.

91. 22.10.2015 вирішення питання про звільнення ОСОБА_3 було відкладено, а 20.01.2016 до Вищої ради юстиції надійшла заява ОСОБА_3 про відкликання заяви про звільнення. Вища рада юстиції після з'ясування ряду питань, що стосувались цієї заяви, рішенням від 09.06.2016 № № 1164/0/15-16 залишила без розгляду заяву ОСОБА_3 про звільнення за власним бажанням. Тобто фактично задовольнила його заяву про відкликання заяви про звільнення.

92. Такої можливості ОСОБА_3 не мав би, якщо б рішення про його звільнення було ухвалено раніше. З цього часу зауваження щодо бездіяльності Вищої ради юстиції та тривалість розгляду його заяви, які міг мати позивач до відповідача, перестали мати характер таких, що порушують права та інтереси позивача, оскільки він цієї бездіяльністю скористався у власних інтересах.

93. Таким чином, безпідставним є аргумент позивача, що розгляд заяви про звільнення протягом майже двох років є протиправною бездіяльністю, що порушило його права.

В) щодо обґрунтованості підстав звільнення

94. Позивач стверджує, що неподання заяви на переведення до нового місця роботи суду не містить ознак істотного дисциплінарного проступку чи грубого або систематичного нехтування обов'язками судді, зважаючи на те, що він подав заяву на звільнення з посади за власним бажанням. Тому не погоджується з оцінкою обставин, покладених в основу його звільнення.

95. Відповідач заперечує, покликаючись на те, що неприступлення до виконання професійних обов'язків суддів є істотним дисциплінарним проступком, грубим чи систематичним нехтуванням обов'язками, що є несумісним зі статусом судді.

96. Оцінюючи ці доводи сторін, Суд звертає увагу на те, що станом на час прийняття Вищою кваліфікаційною комісією суддів України рішення від 11.01.2017 про притягнення до дисциплінарної відповідальності і до прийняття 23.03.2017 Вищою радою правосуддя рішення про звільнення з посади, ОСОБА_3 перебував у статусі судді. Тому всі його дії могли перевірятись на предмет наявності в них ознак, що можуть бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності.

97. Покликання ОСОБА_3 на те, що його ніхто не повідомляв про переміщення Луганського окружного адміністративного суду до м. Сєвєродонецька Луганської області Суд відхиляє, оскільки воно спростовується доказами. Зі змісту заяви ОСОБА_3 від 13.11.2014 про звільнення з посади судді за власним бажанням, видно, що мотивом звільнення є власне зміна місцезнаходження Луганського окружного адміністративного суду та неможливість переїзду за його місцезнаходженням до м. Сєвєродонецьк Луганської області у зв'язку із сімейними обставинами.

98. У ч. 4 ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (у редакції, що діяла станом на дату пождання заяви про звільнення) прямо та в імперативній формі зазначено, що суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. Таким чином, подання ОСОБА_3 заяви про звільнення з посади судді за власним бажання, не звільняло його, як суддю, від обов'язку прибути на роботу та здійснювати судочинство.

99. Зазначена вимога узгоджується з особливим статусом судді. Він проявляється, серед іншого, і в особливому порядку призначення та звільнення з посади, покладає на нього обов'язок здійснювати судочинство до припинення статусу судді, незалежно від будь-яких умов та обставин, зокрема і можливої затримки у розгляді заяви про звільнення з посади.

100. Отже, факт подання заяви про звільнення за власним бажанням, затримка з розглядом цієї заяви, особливі сімейні обставини, які перешкоджають продовженню роботи на посаді судді чи переїзду за новим місцем знаходження суду, не можуть вважатися поважними причинами для самоусунення від здійснення судочинства.

101. Окрім того, заявою від 18.01.2016 ОСОБА_3 відкликав свою заяву про звільнення від 13.11.2014, тому, щонайменше з 18.01.2016 будь-які фактичні підстави не з'являтися на роботу за новим місцезнаходженням суду, у нього були відсутні.

102. Відтак, небезпідставними є доводи відповідача про те, що неявка судді на роботу протягом тривалого часу без поважних причин та невиконання обов'язків судді є свідченням неналежної поведінки судді.

103. Істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтування обов'язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів: суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду (пункт 1 частини 9 статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII).

104. Cудді у своїй діяльності повинні керуватися принципами професійної поведінки й утримуватися від будь-якої політичної діяльності, що може підірвати їхню незалежність та зашкодити їхній неупередженості. Cуддя має дотримуватись високих стандартів поведінки та не вчиняти дій, які підривають авторитет правосуддя.

105. Виходячи з викладеного, Вищою радою правосуддя зроблено висновок, що встановлені Вищою кваліфікаційною комісією суддів України факти щодо поведінки судді ОСОБА_3 свідчать про вчинення ним дисциплінарного проступку. Вчинені суддею ОСОБА_3 дії, про які зазначено в рішенні Комісії, свідчать про допущення ним поведінки, що порочить звання судді, підриває авторитет правосуддя (пункт 3 частини 1 статті 106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року N 1402-VIII), а тому є правомірною підставою для його звільнення Вищою радою правосуддя відповідно до пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

Г) щодо процедури прийняття рішення про звільнення з посади судді

106. Як на одну з підстав для скасування рішення Вищої ради правосуддя про звільнення ОСОБА_3 з посади судді, позивач покликається на недотримання п. 5.18 Регламенту Вищої ради правосуддя. Цей аргумент позивача зводиться до того, що розгляд питання про звільнення відбувся протягом кількох хвилин, де на засіданні лише оголосили прізвища цих суддів з посиланням на норми за якими вони підлягають звільненню, без дослідження доказів, що підтверджують ці обставини.

107. З цього приводу Суд зазначає, що Регламент Вищої ради правосуддя, затверджений рішення Вищої ради правосуддя 24.01.2017, N 52/0/15-17 регулює процедурні питання здійснення нею повноважень, визначених Конституцією України, законами України "Про Вищу раду правосуддя", "Про судоустрій і статус суддів", іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття Вищою радою правосуддя, її Дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності Ради.

108. Розгляд питання порядку денного Ради чи Дисциплінарної палати, якщо інше не визначено Законом, починається з доповіді доповідача, який викладає підстави прийняття матеріалів до розгляду, встановлені та досліджені обставини, висновок по суті питання (пункт 5.18. Регламенту).

109. Глава 17 Регламенту визначає порядок звільнення судді за особливих обставин.

110. Питання про звільнення судді з підстав: порушення суддею вимог щодо несумісності (пункт 2 частини шостої статті 126 Конституції України); вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов'язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 3 частини шостої статті 126 Конституції України); незгода на переведення до іншого суду у разі ліквідації чи реорганізації суду, в якому суддя обіймає посаду (пункт 5 частини шостої статті 126 Конституції України); порушення обов'язку підтвердити законність джерел походження майна (пункт 6 частини шостої статті 126 Конституції України) - розглядається Радою на засіданні у пленарному складі (пункт 17.1). Питання про звільнення судді з підстави, визначеної пунктом 2 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається Радою в порядку, визначеному главою 11 цього Регламенту (пункт 17.2).

111. Розгляд питання про звільнення судді починається із (1) доповіді члена Ради, визначеного автоматизованою системою розподілу справ, який викладає підстави прийняття матеріалів до розгляду, встановлені обставини, висновок щодо суті питання; (2) після доповіді члена Ради суддя та/або його представник мають право бути заслуханими на засіданні Ради та надати відповідні пояснення. Члени Ради можуть поставити запитання до них (п. 17.5).

112. За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Рада ухвалює вмотивоване рішення в нарадчій кімнаті (пункт 17.6).

113. Як видно з тексту оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя, протоколом повторного автоматизованого розподілу матеріалів між членами Вищої ради юстиції від 16.02.2017 вказане рішення ВККС та матеріали передані члену Вищої ради правосуддя ОСОБА_16 для розгляду. За результатами підготовки до розгляду рішення Комісії член Вищої ради правосуддя ОСОБА_16 дійшла висновку про наявність підстав для звільнення вказаних суддів з посад за вчинення істотного дисциплінарного проступку.

114. Щодо тривалості вирішення цього питання, то Регламент не встановлює жодних часових обмежень. Враховуючи те, що рішення в цілому Рада ухвалює в нарадчій кімнаті, то оголошення прізвищ суддів з посиланням на норми, за якими вони підлягають звільненню, не свідчить про недотримання відповідем процедури прийняття оскаржуваного рішення. Дослідження обставин звільнення також відбувається в нарадчій кімнаті.

115. Відповідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

116. Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

117. Оцінюючи обставини справи в сукупності, Суд дійшов дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і прав позивача не порушив.

118. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

119. КАС України не передбачає відшкодування судових витрат позивачеві, якому у задоволенні позову відмовлено. Тому судові витрати слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 246, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) до Вищої ради правосуддя (м. Київ, вул. Студентська, 12-а) про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя № 596/0/15-17 від 23.03.2017 в частині звільнення ОСОБА_3 з посади судді Луганського окружного адміністративного суду та поновлення на посаді судді - відмовити повністю.

Постанову може бути оскаржено до Великої Палати Верховного Суду протягом 30 днів з її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст постанови складено 23.02.2018

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя Т.О. Анцупова

Суддя М.М. Гімон

Суддя Н.В. Коваленко

Суддя О.П. Стародуб