Справа № 766/22431/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 766/22431/17

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Хайдарова І.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Осіпова М.Ю.,

за участю представника позивача Раєнка В.В.,

відповідача ОСОБА_3,

перекладачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянки Узбекистану ОСОБА_3 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 26 грудня 2017 року по справі за адміністративним позовом Суворовського районного відділу у м.Херсоні управління Державної міграційної служби в Херсонській області до громадянки Узбекистану ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України, -

В С Т А Н О В И Л А :

19.12.2017 року Суворовський районний відділ у м.Херсоні управління Державної міграційної служби в Херсонській області звернувся до суду з позовом до громадянки Узбекистану ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України, посилаючись на те, що остання ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України, в якому гранична дата зазначена 09.09.2017. Враховуючи, що відповідач знаходиться на території України без законних підстав, її дії по відмові виїхати за межі України суперечать інтересам громадян України та грубо порушують вимоги Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Відповідач заперечувала проти позову, пояснивши про відсутність загрози її життю в разі повернення до країни походження. Також відповідач зазначила, що за статусом біженця до відповідних органів не зверталась.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 26 грудня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначену постанову скасувати та прийняту нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що вона не розуміла мову, якою здійснювалось судочинство у суді першої інстанції, оскільки послуги перекладача з узбецької мови їй не були надані. Суд першої інстанції також не врахував, що на території України вона знаходиться з метою догляду за сином, який навчається в Херсонському державному університеті, та у зв'язку із хворобою не змогла продовжити дозвіл на перебування на території України. Крім того, оскільки вона не володіла мовою, якою викладені рішення відносно неї, вона не могла отримати належне роз'яснення своїх прав.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 є громадянкою Республіки Узбекистан, що підтверджено відомостями паспорта НОМЕР_1, виданий 02.01.2017 року та дійсний до 01.01.2027 року.

19.01.2017 року громадянка Узбекистану ОСОБА_3, прибула на територію України по приватним справам через КПП «Бориспіль» по вищезазначеному паспортному документу.

09 серпня 2017 року відносно ОСОБА_3 складений протокол серії МХС № 038632 від 09.08.2017 року про порушення перебування іноземцями на території України після закінчення відповідного терміну, в зв'язку із перебуванням без відповідної реєстрації з 19.04.2017 року. Постановою серії МХС №038632 від 09.08.2017 року накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., який був сплачений відповідачем у той же день, 09.08.2017 року.

09 серпня 2017 року УДМС України в Херсонській області прийнято рішення №26 про примусове повернення з України громадянки Узбекистану ОСОБА_3 без заборони в'їзду на територію України. Станом на 26 грудня 2017 року вказане рішення не скасовано та є чинним.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позову та відсутності підстав, які б перешкоджали примусовому видворенню відповідачки за межи України.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773.

Згідно ст.30 Закону № 3773 центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 1 ст. 26 Закону № 3773 передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що вимоги наведеного закону в даному випадку дотримані, рішення про примусове повернення відповідача прийнято, також наявні обґрунтовані підставі вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність коштів для перебування на території України, на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України.

Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») відсутні.

Слід також урахувати ту обставину, що відповідач не оскаржував в судовому порядку рішення про примусове повернення, не звертався до органів міграційної служби для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Доводи апелянта про те, що вона не розуміла змісту прийнятих відносно неї рішень і зв'язку із відсутністю перекладача з узбецької спростовуються її розпискою про отримання рішення про примусове повернення від 09.08.2017, в якій власноручно ОСОБА_7 зазначено, що їй зрозуміло рішення та вона перекладача не потребує (а.с.9).

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач зазначила, що не виїхала за рішенням про примусове повернення в зв'язку із відсутністю коштів, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вона не розуміла змісту такого ріення.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляції вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу громадянки Узбекистану ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 26 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко