Справа № 404/4736/17
Суддя: Павелко І. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/4736/17
Номер провадження 2-а/404/27/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Павелко І.Л.

за участі секретаря - Клоченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області про зобов'язання вчинити певні дії, пов'язані з призначенням пенсії за вислугою років, -

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому просив з урахуванням позиції Верховного Суду України, які зазначені у постанові від 10 лютого 2015 року № 21-630а14, згідно якої правовідносини по пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити пенсію за вислугою років з 01.01.2007 року згідно з чинним законодавство України на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року по справі № 404/8137/13-а (2-а/404/2/16) та постанови Верховного Сум України від 10 лютого 2015 року № 21 -630а14.

Посилається в позовній заяві на те, що пенсію за вислугу років позивачу призначено з порушенням чинного законодавства як щодо її розміру так і щодо дати її призначення, а саме з 23 вересня 2016 року.

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити, вказавши на те, що він має право на призначення пенсії не з моменту звернення за призначенням пенсії, а з моменту виникнення права на її призначення.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в письмових запереченнях, посилаючись на те, що статтею 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк.

Оскільки, на виконання рішення суду, пенсію було призначено позивачу з 23 вересня 2016 року, тому позивач знав про призначення йому пенсії та мав змогу звернутися до головного управління з питань щодо періоду з якого дану пенсію було призначено, водночас до суду гр.ОСОБА_1 звернувся лише 28.07.2017 року, через 10 місяців після призначення пенсії, тобто з пропуском строку встановленого статтею 99 КАСУ.

Стосовно заперечень по суті позовних вимог щодо здійснення призначення пенсії позивачу з 01.01.2007 року, відповідач зазначив наступне.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року по справі № 404/8137/13-а (2-а/404/2/16) частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання неправомірними відмови та зобов'язання вчинити дії.

Даною постановою суду апеляційної інстанції визнано протиправною відмову головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, викладену в листі № 458/М-П від 18.07.2013 року, щодо права позивача на призначення пенсії за вислугою років.

Рішенням апеляційного суду зобов'язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області підготувати та подати до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області документи для призначення пенсії за вислугою років стосовно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до пункту 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7, в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Також, у пункту 10.2. зазначеної постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України вказано, що визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням.

При цьому суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Враховуючи вищевказане, дату призначення пенсії позивачу було визначено відповідно до постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 (повний текст виготовлено 23 вересня 2016 року), та з урахуванням постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7.

Таким чином, після отримання документів від Управління Міністерства внутрішніх України в Кіровоградській області, пенсію було призначено гр.ОСОБА_1 з 23 вересня 2016 року, з урахуванням судового рішення, яке набрало законної сили та відповідно до чинного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року по даній справі частково задоволено адміністративний позов про визнання неправомірною відмову та зобов'язання вчинити дії.

Даною постановою суду апеляційної інстанції визнано протиправною відмову головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, викладену в листі № 458, від 18.07.2013 року, щодо права позивача на призначення пенсії за вислугою років та зобов'язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області підготувати та подати до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області документи на призначення пенсії за вислугою років стосовно ОСОБА_1

На виконання вказаної постанови Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області підготувало та подало до головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області документи для призначення пенсії за вислугою років стосовно ОСОБА_1, а головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначило позивачу пенсію за вислугу років.

Вирішуючи питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ), суд зазначає наступне.

Закон № 2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 2 вказаного Закону військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Умови призначення пенсії за вислугу років визначено статтею 12 цього ж Закону.

Редакція пункту «б» зазначеної статті змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби.

У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності інших обов'язкових умов.

Так, відповідно до пункту «б» зазначеної статті (в редакції, що діяла на момент досягнення позивачем 45-річного віку), право на пенсію за вислугу років мали особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, звільнені зі служби незалежно від підстав та часу звільнення і досягли 45-річного віку, крім осіб, позбавлених військових або спеціальних звань, а також звільнених із служби у зв'язку з засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища, або вчиненням корупційного діяння, а ті з них, що є інвалідами війни, - незалежно від віку, і мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

Законом України від 4 квітня 2006 року № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» (далі - Закон № 3591-IV) внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема, змінено назву цього Закону, зміст і редакцію окремих статей та доповнено його новими статтями. Так, статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема пункт «б» цієї статті передбачає, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Аналіз наведених правових норм дає змогу колегії суддів дійти висновку, що незалежно від підстав та часу звільнення, правом на призначення пенсії за вислугу років користувалися перелічені в ст.12 Закону № 2262-XII особи (військовослужбовці), які досягли на час звернення за призначенням пенсії 45-річного віку (до набрання чинності Законом України від 4 квітня 2006 року № 3591-IV) та мали загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.

При цьому суд виходить з того, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення позивача виникають не в момент його звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на призначення пенсії.

Отже, оскільки на час досягнення позивачем віку 45 років (на 10 березня 2006 р.) останній мав достатній загальний та спеціальний стаж і на цей час діяла редакція пункту «б» статті 12 Закону № 2262-XII, яка давала позивачу право на призначення пенсії за вислугою років, то подальші зміни в законодавстві не можуть позбавити позивача цього досягнутого права на пенсійне забезпечення.

На звернення позивача відповідач надав відповідь від 14.03.2017 року, якою вказав, що постановою суду апеляційної інстанції визнано протиправною відмову відповідача, викладену в листі № 458/М-11 від 18.07.2013 року щодо права позивача на призначення пенсії за вислугою років. (а.с.3).

Листом № 458/М-11 від 18.07.2013 року, за дорученням прокуратури області, на скаргу позивача від 14.06.2013 року, Головне управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області, повідомили позивача про відсутність правових підстав для призначення йому пенсії, так як на момент звільнення з військової служби він не досягнув 45-ти річного віку.

Проте, в листі № 458/М-11 від 18.07.2013 року відповідач вказав, що ОСОБА_1 звертався до кадрового апарату відділу Державної служби охорони при УМВС в Кіровоградській області 04.08.2006 p., як це і передбачено п. 2.1. Інструкції "Про організацію роботи по пенсійному забезпеченню військовослужбовців військ внутрішньої і конвойної охорони та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України і членів їх сімей", яка затверджена наказом МВС України від 30.10.1992 р. № 611(а.с.48-49).

Таким чином на час звернення до відділу Державної служби охорони при УМВС в Кіровоградській області, а саме - 04.08.2006 p., позивач мав право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки 45 років йому виповнилось 10.03.2006 року.

Суд вважає, що моментом виникнення права на призначення пенсії є 10.03.2006 року, коли позивачу виповнилося 45 років. Звертався ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії 04.08.2006 p., не пропустивши строки, передбачені ст. 99 КАС України. А сама відмова головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, викладена в листі № 458/М-П від 18.07.2013 року, щодо права позивача на призначення пенсії за вислугою років визнана постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року протиправною.

З огляду на наведене, суд задовольняє адміністративний позов в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років починаючи з 01.01.2007 року з урахуванням виплачених сум.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду - суду апеляційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було винесено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк на оскарження обчислюється з дня складання повного тексту рішення, яке буде складено 23.02.2018 року.

Суддя Кіровського І. Л. Павелко

районного суду

м.Кіровограда