Справа № 567/1513/17
Суддя: Венгерчук А.О.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 567/1513/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Мельниченко Т.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Острозького районного суду Рівненської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Зелінського Дмитра Анатолійовича інспектора СРПП №1 Острозького ВП, Рівне, Хвильового, 2 про скасування постанови серії БР№542600 про адміністративне правопорушення від 14.12.2017 року,

встановив:

в Острозький районний суд звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до інспектора СРПП №1 Острозького ВП Зелінського Д.А. про визнання протиправними дій інспектора та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, мотивуючи позов тим, що 14.12.2017 відносно нього відповідачем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №542600 за порушення вимог п.18.1 ПДР України, а саме, що він порушив правила проїзду пішохідного переходу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 255 грн. Вказує, що дане правопорушення він не вчиняв.Зазначає, що він дійсно проїжджаючи проспект Незалежності на перехресті вулиць Папаніна та Бельмаж, бачив людей, які стояли на пішохідному переході з лівої сторони дороги, однак останні залишалися на тротуарі в момент проїзду перехрестя.

Також вказує, що після зупинки поліцією інспектор запропонував йому пройти тест на визначення наявності стану алкогольного сп'яніння, згодом змусив його відчинити по показати вміст багажнику його автомобіля.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якій вказав, що 14.12.2017 близько 08:00 год., він знаходився на добовому чергуванні в ГРПГТ №1, спільно із поліцейським СРПП №1 Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, старшим сержантом поліції Касимовичем А.В., та вони спускалися по автодорозі, що по вул. Князів Острозьких, м. Острог Рівненської області, як він побачив, як по перехресті проспекту Незалежності та вул. Князів Острозьких, в напрямку м. Рівне, рухається автомобіль марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2, водій якого порушував правила проїзду перехресть, а саме не надав дорогу пішоходам, які переходили проїжджу частину автомобільної дороги сполученням Городище-Рівне- Старокостянтинів, по нерегульованому перехресті, із наявними відповідними дорожніми знаками та розміткою. Вказав, що оскільки він перебував по ліву сторону відносно автомобіля марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2, а пішохід, прямував із лівої сторони автодороги на праву, йому було чітко видно, що пішохід почав рух по перехресті, та ступив ногами на проїзджу частину, на якій нанесена розмітка 1.14.1 ПДР.Водій автомобіля марки «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_2, не зменшив швидкість, та не зупинився, не давши при цьому дороги пішоходам, для яких створив перешкоду, та, враховуючи що рухався зі сталою швидкість та перед перехрестям не зменшив швидкість, створив небезпечну обстановку. Ним було увімкнено відповідні проблискові маячки та звуковий сигнал, що сигналізували позивачу про необхідну зупинку. Позивач керуючи своїм автомобілем зупинився та вийшов з машини. Він в свою чергу представився, озвучив останньому причину зупинки, та попросив надати документи, що підтверджують право власності на автомобіль, посвідчення водія та страховку. Зазначає, що позивач надав зазначені документи, при цьому у нього трусилися руки, він почав явно нервувати, обличчя його набуло багряного кольору, у зв'язку із чим виникла підозра, що позивач, може бути в стані алкогольного сп'яніння, тому було запропоновано позивачу пройти відповідний тест, який не виявив ознак алкогольного сп'яніння.

Вказує, що також у нього виникла підозра, що позивач може перевозити щось незаконне, оскільки він його зупинив за порушення ПДР назвавши причину, а він поводився збуджено. Позивач відкрив багажник, він його оглянув, пересвідчившись, що заборонених речей він не перевозить, та розпочав відносно позивача адміністративне провадження, складав постанову БР №542600, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Наголошує, що жінка похилого віку, яку і не пропустив позивач від моменту зупинення позивача, перебувала поблизу автомобіля поліції, та звинувачувала позивача, що той її майже збив.Його колега ОСОБА_3, заспокоював її, та роз'яснював, що на нього вже складають постанову та направлять до суду. Після складання відповідної постанови, він надав позивачу її для ознайомлення, він власноручно підписався під нею, при цьому власноручно надав пояснення - про вчинення ним адміністративного правопорушення, що свідчило про визнання вчинення ним адміністративного правопорушення, після чого він направився у Острозький ВП, для складання відповідних документів для направлення адміністративного провадження до суду.

Зазначив, що у кожному відео реєстраторі встановлюється час та дата проведення відеофіксації. У наданий позивачем фотографіях чітко зазначено, «2012.01.01. 00:12:33», що відрізняється від дати та часу складання постанови БР №542600 від 14.12.2017, та дати - часу зазначеними у адміністративному позові самим позивачем. Вказує, що надані фотографії позивачем свідомо роздруковані у момент перебування пішохода на тротуарі, а його на середині перехресть, а не на початку проїзду позивачем наступного перехрестя, та місця перебування пішохода, в момент перетинання лілії початку перехрестя та розмітки 1.14.1 ПДР «зебри».

Вказав, що він як працівник правоохоронних органів діяв у правовому полі, його дії можуть бути підтверджені колегою ОСОБА_3, та жінкою похилого віку, яку не пропустив позивач у випадку її встановлення.

Зазначаючи про те, що дії позивача можна розцінювати як небажання оплачувати штраф, фабрикування доказової бази для дискредитації діяльності поліції в цілому, просить у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю вимог.

Позивач подав заперечення на відзив у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує на підставі обставин наведених у позовній заяві, наголосив, що відповідач групо порушив вимоги закону про притягнення його до адміністративної відповідальності, змушуванні його проходити тест на визначення стану алкогольного сп'яніння не у присутності свідків та незаконному огляді його автомобіля. Вказав, що відповідач у винесеній постанові не зазначив жодного свідка події, хоча сам зазначив, що жінка, яка начебто переходила пішохідний перехід, яку він не пропустив, весь час знаходилася біля машини, яка як він вважає, взагалі фізично не могла знаходитися на місці зупинки його поліцейськими.

На підтвердження свого позову позивач подав запис із відеореєстратора, а невідповідність дати та часу притягнення його до адміністративної відповідальності та зазначеної у реєстраторі, спростовує співпадінням події яка записана, та яка оспорюється по даній справі.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БР №542600 від 14.12.2017, винесеної інспектором СРПП №1 Острозького ВП ГУ НП в Рівненській області Зелінський Д.А., ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, 14.12.2017 о 08 год. 00 хв. в м.Острог по пр.Незалежності, порушив правила проїзду пішохідних переходів, а саме не надав дорогу пішоходам, які переходили проїзну частину автомобільної дороги по нерегульованому пішохідному переході, чи порушив п.18.1. ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за що до останнього застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 255 грн. У графі «до постанови додаються» відсутні будь-які записи.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію України» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення в тому й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1,2 ст.7 КУпАП).

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, чч.1-3, 5 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.185 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Як вбачається з ч.1 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395 (далі - інструкція №1395 від 07.11.2015), ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до ч.4 розділу І інструкції №1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч.1 ст.122 КУпАП.

Як вбачається із вищевказаних норм, уповноважений поліцейський має право при виявленні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, скласти постанову про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності без попереднього складання протоколу про дане правопорушення, не залежно від того, зафіксоване чи не зафіксоване воно в автоматичному режимі, чи оспорюється факт вчинення такого правопорушення та накладення адміністративного стягнення, так як, такі правопорушення відносяться до сфери забезпечення дорожнього руху, разом з тим, не обмежені лише зафіксованими в автоматичному режимі, а зафіксовані в автоматичному режимі правопорушення також входять у цей перелік, разом з тим, розгляд таких правопорушень віднесено до компетенції Національної поліції.

Щодо факту правопорушення.

Як вбачається із п.1.1 ПДР, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Віповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною частиною статті настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З огляду на зазначені норми, адміністративна відповідальність наступає за умови ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Разом з тим, аналізуючи п.18.1 ПДР України, суд приходить до висновку, що такий не забороняє рух через нерегульований пішохідний перехід у разі знаходження на такому пішоходів, яким при цьому не буде створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, суд вважає, що для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, є створення ним, під час руху на транспортному засобі через нерегульований пішохідний перехід, перешкод чи небезпеки для пішоходів.

За приписами статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачених частинами 1, 2, 3 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.288 КУпАП, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, що встановлюються протоколом, про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимими доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення у виді порушень пункту 18.1 Правил Дорожнього Руху України, зокрема, не представлено відеофіксації можливого порушення правил дорожнього руху, показань свідків, тощо.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, саме відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Як вбачається з пояснень позивача, останній не заперечує факту наявності людей на початку пішохідного переходу, які стояли на тротуарі, проте з його боку ним не було створено перешкоди чи небезпеки для них, оскільки пішоход не намагалася здійснити перехід проїжджої частини дороги, а відтак, не вчинив адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Разом з тим, відповідач не надав жодних доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 вказаного у постанові від 14.12.2017 правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що суб'єкт владних повноважень, інспектор СРПП №1 Острозького ВП Зелінський Д.А., при винесенні постанови серії БР №542600 від 14.12.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, повинен довести створення ОСОБА_1, під час руху на транспортному засобі через нерегульований пішохідний перехід, перешкод чи небезпеки для пішоходів.

Як вбачається з відеофайлів, та фото досліджених судом, що надані позивачем на підтвердження не законності оскаржуваного рішення, на таких не зафіксовано вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а лише відображені події, які відбувалися 01.01.2012, оскільки саме така дата вказана на фото та відеофайлах, тому вони не приймаються судом до уваги.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Статтями 245-246 КпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Згідно вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проте, у оскаржуваній постанові не розкрито суть і обставини правопорушення, а саме: кому з пішоходів позивач не надав перевагу та конкретне місце вчиненого правопорушення.

З огляду на встановлені обставини справи, суд, приходить до висновку, що інспектор Зелінський Д.А. без об'єктивного з'ясування обставин справи, встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1, його винності у вчиненні правопорушення, протиправно склав та виніс постанову серії БР №542600 від 14.12.2017 якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України, а тому такі дії відповідача суд вважає неправомірними.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, відповідач мав вжити заходів щодо встановлення незацікавлених та безсторонніх свідків виявленого порушення.

Жодних доказів, які підтверджували б вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема, належного зафіксованого вчинення адміністративного правопорушення з зазначенням конкретного місця його вчинення, пояснення свідків події, у тому числі особи, які була створена перешкода чи небезпека з боку позивача, яка, окрім того, як зазначає відповідач, постійно знаходилася біля машини поліції, та при винесенні оскаржуваної постанови, відповідачем не надано, як і не зазначено будь-яких доказів у оскаржуваній постанові, на основі яких останню відповідачем було винесено, не зазначено доказів належного розгляду справи та винесення оскаржуваної постанови.

Таким чином, факт вчинення позивачем правопорушення інспектором поліції зафіксовано лише візуально під час здійснення контролю за дотриманням учасниками дорожнього руху ПДР України, а тому суд зазначає, що вказаний спосіб не є належним та допустимим доказом вчинення особою адміністративного правопорушення в розумінні ст.251 КУпАП, а відтак не може бути використаний відповідачем як засіб доказування у суді.

Враховуючи положення ст.77 КАС України та відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно ст.139 КАС судові витрати віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 9, 222, 245, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 77, 205, 229, 241-246, 255, 286 КАС України, суд

ухвалив:

адміністративний позов ОСОБА_1 до Зелінського Дмитра Анатолійовича інспектора СРПП №1 Острозького ВП, Рівне, Хвильового, 2 про скасування постанови серії БР№542600 про адміністративне правопорушення від 14 грудня 2017 року задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора СРПП №1 Острозького ВП ГУ НП в Рівненській області Зелінського Дмитра Анатолійовича щодо складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №542600 винесеної 14 грудня 2017 року.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №542600 винесеної 14 грудня 2017 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн., за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Апеляційна скарга може бути подана до Житомирського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Острозький районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.