Справа № 825/2003/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 Київ К/9901/1739/18 825/2003/13-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 825/2003/13-а

за позовом ОСОБА_1 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 18 лютого 2016 року у складі колегії суддів: головуючого Желтобрюх І. Л., суддів: Мамчура Я. С., Шостака О. О.,

в с т а н о в и в :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби, Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправним наказ Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 61-ОС1 від 30 квітня 2013 року про припинення (розірвання) контракту та звільнення ОСОБА_1 з військової служби;

поновити позивача на посаді старшого офіцера відділу оборонної, мобілізаційної роботи та організації антитерористичних заходів штабу;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день поновлення на роботі.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він проходив службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцера відділу оборонної, мобілізаційної роботи та організації антитерористичних заходів штабу та мав спеціальне звання капітан.

Однак наказом начальника Регіонального управління від 30 квітня 2013 року № 61-ОС1 припинено (розірвано) контракт та звільнено ОСОБА_1 з військової служби за пунктом «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) на підставі подання начальника Загону від 26 березня 2013 року та рішення колегії Регіонального управління від 09 квітня 2013 року № 10.

Позивач вказує, що будь-якого правопорушення, що пов`язане з проходженням військової служби не вчиняв, а тому звільнення з підстав систематичного порушення умов контракту є незаконним.

Вважаючи наказ про звільнення протиправним, ОСОБА_1 звернувсь до суду з вимогою про поновлення його на посаді.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2015 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

За наслідками нового розгляду, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним наказ начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби від 30 квітня 2013 року № 61-ОСІ про припинення (розірвання) контракту та звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого офіцера відділу оборонної, мобілізаційної роботи та організації антитерористичних заходів штабу з 30 квітня 2013 року.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу з 28 травня 2013 року по 28 жовтня 2015 року в сумі 96902,93 гривень.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року скасовано та прийнято нову, якою в позові відмовлено.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів, що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 січня 2018 року касаційна скарга ОСОБА_1 надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 10 лютого 2018 року прийнята до провадження.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги вказує, що судом апеляційної інстанції не повністю з`ясовано обставини справи, що полягають у встановленні факту проведення службового розслідування стосовно позивача та правильність процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що, починаючи з 07 квітня 2009 року ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом та обіймав посаду старшого офіцера відділу оборонної, мобілізованої роботи та організації антитерористичних заходів штабу Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління, маючи спеціальне звання капітан.

Так, на підставі контракту про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України від 07 квітня 2009 року, позивач вступив на військову службу та добровільно взяв на себе зобов`язання: проходити військову службу у Державній прикордонній службі України протягом строку дії контракту на умовах, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок про проходження військової служби та Контракту; сумлінно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів та начальників, службові обов`язки, добре володіти довіреною технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом.

У зв`язку зі систематичним невиконанням військовослужбовцем умов наведеного контракту наказом начальника Регіонального управління від 30 квітня 2013 № 61-ОС1 припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби за пунктом «и» капітана ОСОБА_1 на підставі подання начальника Загону від 26 березня 2013 року та рішення колегії Регіонального управління від квітня 2013 року № 10.

В подальшому наказом від 27 травня 2013 року № 83-ос-1 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону, всіх видів забезпечення та проведено розрахунок виплати позивачу грошового утримання.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для винесення оскаржуваного наказу, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби, були ті ж самі, що і в наказі від 14 лютого 2013 року № 8-кп, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани, за встановлений під час службового розслідування факт керування власним транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння 02 січня 2013 року, а також за інші систематичні невиконання умов контракту, за які його неодноразово притягували до відповідальності протягом 2012 року, а тому його звільнення з займаної посади на підставі вищевказаних обставин є протиправним.

Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові прийшов до висновку про систематичне невиконання позивачем умов контракту про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України, встановивши, що протягом останніх 12 місяців ОСОБА_1 більше двох разів притягувався до адміністративної та до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання або відмову від виконання зобов`язань, взятих на себе під час укладання контракту про проходження військової служби.

Верховний Суд зазначені висновки суду апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що зроблені на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно з преамбулою якого цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, внутрішні війська Міністерства внутрішніх справ України, війська Цивільної оборони України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом та обіймав посаду старшого офіцера відділу оборонної, мобілізованої роботи та організації антитерористичних заходів штабу Чернігівського прикордонного загону Північного регіонального управління, маючи спеціальне звання капітан.

Так, на підставі контракту про проходження військової служби у Державній прикордонній службі України від 07 квітня 2009 року позивач вступив на військову службу та добровільно взяв на себе зобов`язання: проходити військову службу у Державній прикордонній службі України протягом строку дії контракту (5 років) на умовах, установлених законами та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок про проходження військової служби та контракту; сумлінно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів та начальників, службові обов`язки, добре володіти довіреною технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом.

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Статтею 68 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України встановлено, що на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Відповідно до статті 83, абзацу 1 статті 84, абзацу 1 та 3 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення рядовим (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині). Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Отже, прийняттю рішення про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення.

Приписами частини другої статті 86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України обумовлено, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

В силу пункту 26 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених частиною шостою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232.

Пунктом «и» частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, зокрема, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний наказ від 30 квітня 2013 року № 61-ОС1 відповідачем був винесений із врахуванням висновків службових розслідувань за фактом порушення ОСОБА_1 умов контракту.

Так, за результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 16 червня 2012 року за фактом несвоєчасної доповіді ОСОБА_1 про перебування на лікуванні в Городнянській центральній районній лікарні та видано наказ № 641 Про результати службового розслідування, яким попереджено ОСОБА_1 про неповну службову відповідність.

Також, на виконання наказу від 11 червня 2012 року № 607 проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено факт несанкціонованого налагодження зв`язків старшим офіцером відділу прикордонного контролю з технічних засобів прикордонного контролю ІНФОРМАЦІЯ_1 капітаном ОСОБА_1 зі співробітниками різних правоохоронних структур Чернігівської області, під час знайомства з якими він представлявся впливовою особою Чернігівського прикордонного загону, в зв`язку з чим 10 липня 2012 року відповідачем видано наказ № 751, яким ОСОБА_1 оголошено догану.

Разом з цим постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2013, яка набрала законної сили, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП. В ході судового розгляду справи було встановлено, що 04 жовтня 2012 року о 01:30 год. позивач керував належним йому автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком медичного огляду від 04 жовтня 2012 року № 93.

На виконання наказу Чернігівського прикордонного загону від 19 листопада 2012 року № 381 проведено службове розслідування за фактом недоповіді про порушення позивачем правил дорожнього руху та притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого складено відповідний висновок від 11 грудня 2012 року.

Згідно з наказом Чернігівського прикордонного загону від 11 грудня 2012 № 1503 за порушення вимог статей 11, 12, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (за недоповідь про факт порушення правил дорожнього руху, а саме: керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та без посвідчення водія 04 жовтня 2012 року), позивачу оголошено сувору догану.

Крім того, на виконання наказу Чернігівського прикордонного загону від 13 січня 2013 року № 5 проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок від 09 лютого 2013 року. В ході службового розслідування встановлено факт перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння під час керування належним йому транспортним засобом 02 січня 2013 року, внаслідок чого 14 лютого 2013 року Чернігівським прикордонним загоном видано наказ № 8-кп, яким позивачу оголосили сувору догану.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що посилання позивача на постанову Городнянського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2013 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 130 КУпАП, якою закрито провадження в справі відносно позивача за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, є необґрунтованими, оскільки висновки службового розслідування складені до прийняття Городнянським районним судом Чернігівської області рішення, а наказ № 8-кп від 14 лютого 2013 року, яким позивачу оголосили сувору догану ОСОБА_1 не оскаржувався в судовому порядку.

Визначення військової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та означає бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Зважаючи на встановлену систематичність порушення позивачем умов контракту, Верховний Суд дійшов висновку, що при проведенні службового розслідування та прийнятті вищевказаних наказів, відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду, прийняту 18 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець