Справа № 316/1387/17(2-а/316/162/17)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2018 рокусправа № 316/1387/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Добродняк І.Ю

судді: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Меркурій - V»

на ухвалу Енергодарського міськ ого суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року (суддя Вільямовська Н.О., )

у справі № 316/1387/17

за позовом Приватного акціонерного товариства «Меркурій - V»

до Управління комунальної власності Енергодарської міської ради, виконуючої обов'язки начальника управління комунальної власності Енергодарської міської ради Соколик Яни Яківни

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій,-

ВСТАНОВИВ:

11.09.2017 Приватне акціонерне товариство «Меркурій - V» звернулося до суду з позовом до Управління комунальної власності Енергодарської міської ради, виконуючої обов'язки начальника управління комунальної власності Енергодарської міської ради Соколик Яни Яківни про:

визнання протиправним та скасування протокольного рішення комісії з розгляду заяв та звернень щодо оренди комунального майна від 18 серпня 2017 року, яке зазначене в резолютивних частинах пунктів 1.9 та 6 протоколу № 4-17 комісії з розгляду заяв та звернень щодо оренди комунального майна: «Не продовжувати термін дії договору оренди договору оренди № 14-08 від 20.09.2012 на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Управлінню комунальної власності здійснити заходи щодо повернення майна із оренди»;

визнання протиправними дії виконуючої обов'язки начальника управління комунальної власності Енергодарської міської ради Соколик Яни Яківни щодо вимоги до позивача передати нежитлові приміщення по акту приймання-передачі, які містяться в листах від 29.08.2017 вих. № 01-20/1566-03 «Про розгляд заяви» та від 04.09.2017 вих. № 01-20/1616- 03 «Про надання відповіді на запит про надання публічної інформації».

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 06.12.2017 провадження в адміністративній справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду мотивована тим, що позивач звернувся до суду з позовом з приводу оренди комунального майна, у позивача є спір про право, у сторін склалися господарські правовідносини, які регулюються нормами цивільного та господарського законодавства, тому суд дійшов висновку, що спірні правовідносини повинні вирішуватися господарським судом, а не в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В апеляційній скарзі зазначає, що вказаний спір міг би мати господарський характер лише у випадку звернення позивача з позовом до управління комунальної власності Енергодарської міської ради про зобов'язання внесення змін до договору оренди, зокрема, в частині продовження року дії договору. Комісія з розгляду заяв та звернень щодо оренди комунального майна, приймаючи оскаржуване рішення, діючи як суб'єкт владних повноважень, а не як орендодавець за договором, вийшла за межі наданих їй положенням повноважень. Вказана комісія діяла не на підставі Конституції України і у спосіб, що не передбачений Конституцією і законами України. Суд фактично позбавив позивача права на судовий захист своїх інтересів від незаконних рішень органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб. Наведеним позивачем обставинам суд не надав належної оцінки, тому висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання відповідачі повідомлені судом належним чином.

Відповідачем-1 поданий письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач-1 просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану. Відповідач-1 зазначає, що твердження позивача стосовно повноважень комісії як суб'єкта владних повноважень не відповідають дійсним обставинам.

Позивач звернувся до суду з даним позовом після отримання від управління комунальної власності (орендодавця) повідомлення про припинення договору оренди у зв'язку із закінченням його строку. Поданою позивачем заявою про продовження договору оренди від 20.09.2012 позивач намагався врегулювати питання саме внесення змін до договору оренди шляхом продовження терміну дії цього договору.

Комісія з розгляду заяв та звернень щодо оренди комунального майна не є суб'єктом владних повноважень у розумінні ч.2 ст.17 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), крім того, дана комісія створена не управлінням комунальної власності, а міським головою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Відповідно до ст.308 КАС України в редакції з 15.12.2017 суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач мав в користуванні на умовах оренди нерухоме майно відповідно до укладеного з територіальною громадою міста Енергодар, в особі Енергодарської міської ради Запорізької області в особі начальника Управління комунальної власності Енергодарської міської ради, договору оренди № 14-08 від 20.09.2012 строком дії до 20.09.2017.

Листом від 26.06.2017 відповідач-1 повідомив позивача, що у зв'язку із закінченням строку дії договору оренди від 20.09.2012 № 14-08 та його припиненням позивачу необхідно передати нежитлові приміщення по акту приймання-передачі.

14.08.2017 позивач звернувся до відповідача-1 з заявою про продовження договору оренди нежитлового приміщення.

Порушене позивачем питання винесено на розгляд комісії з розгляду заяв за звернень щодо оренди комунального майна. Згідно протоколу № 4-14 засідання означеної комісії прийнято рішення не продовжувати термін дії договору від 20.09.2012 № 14-08.

Звертаючись до адміністративного суду з даним позовом, позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що відповідачі, приймаючи спірне рішення та вимогу передати нежитлові приміщення, діяли не на підставі Конституції і законів України і у спосіб, що не передбачений Конституцією і законами України, зокрема, ст.ст.5, 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст.24, 29, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», і порушили права та інтереси підприємства, які передбачені чинним законодавством у сфері публічно-правових відносин, зокрема, що стосуються сфери забезпечення переважного права на оренду комунального майна, що належить територіальній громаді м. Енергодара.

Суд першої інстанції, з огляду на суб'єктний склад даного спору та його характер, дійшов висновку, що спір між сторонами виник із господарських відносин, в зв'язку з чим дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з фактичних обставин справи, норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.157 КАС України в редакції, що діяла на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України в редакції, що діяла на час звернення позивача до адміністративного суду з даним позовом, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

За змістом п.1 ч.1 ст.3 цього Кодексу справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернувся до суду з даним позовом з приводу порушення наявного у нього законодавчо встановленого переважного права на подальшу оренду відповідного нерухомого майна з огляду на те, що позивач належним чином виконував свої зобов'язання за договором оренди комунального майна.

Виходячи з визначеного позивачем предметом спору, наведених ним доводів в обґрунтування позовних вимог, апеляційний суд вважає, що спірні правовідносини є майновими, такими, що виникли між орендодавцем та орендарем стосовно господарського використання майна, що перебуває у комунальній власності, тобто, між сторонами виник спір про право на нерухоме майно (щодо оренди комунального майна), оскаржувані дії і рішення щодо відмови в продовженні терміну дії договору оренди комунального майна вчинені та прийняті органом місцевого самоврядування (його посадовою особою) як орендодавцем - органом, уповноваженим управляти майном, яке перебуває у комунальній власності, що лежить поза межами публічно-правових відносин.

Отже, оскільки орган місцевого самоврядування, його посадова особа у спірних правовідносинах не здійснює вказаних вище владних управлінських функцій щодо позивача, то він, відповідно, не знаходиться «при здійсненні управлінських функцій», та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

З цього приводу слід також зазначити, що якщо суб'єкти (в тому числі орган державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи), хоча б і на реалізацію своїх повноважень, вільно укладають договір відповідно до норм Господарського кодексу України, під час укладання такого договору його сторони вільно домовляються про зміст та обсяг прав і обов'язків за договором, можуть відмовитись від його укладання, то такий договір може бути цивільним (господарським), але не адміністративним, оскільки в змісті цього договору відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обов'язковими для адміністративного договору, а кожний суб'єкт такого договору виступає як рівний один до одного.

Відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п. 1 ч.1 ст.12 Господарського кодексу України, спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, підвідомчі господарським судам.

Таким чином, оскільки спірні відносини виникли між сторонами з приводу оренди комунального нерухомого майна та мають приватноправовий характер, стосуються права позивача на спірне майно, є вірним висновок суду першої інстанції, що спір між сторонами не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а обумовлений необхідністю захисту позивачем своїх майнових інтересів як орендаря, спрямованих на подальше користування майном, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин з огляду на суб'єктний склад є суд господарської юрисдикції, розгляд справи судом на підставі норм Кодексу адміністративного судочинства України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

З приводу наведених в апеляційній скарзі доводів, що у спірних правовідносинах оскаржуване протокольне рішення від 18.08.2017 про не продовження договору оренди № 14-08 від 20.09.2012 прийнято комісією як суб'єктом владних повноважень, а не як орендодавцем за договором, поза межами наданих повноважень, апеляційний суд зазначає наступне.

По-перше, відповідачами у даній справі є Управління комунальної власності Енергодарської міської ради та виконуюча обов'язки начальника управління комунальної власності Енергодарської міської ради Соколик Яна Яківна, якою підписаний лист від 26.06.2017 про припинення договору оренди з відповідними правовими наслідками.

Крім того, виходячи із змісту позовної заяви, обставини з приводу дотримання відповідачами порядку прийняття рішення щодо продовження договору оренди майна, що перебуває у комунальній власності, наявності чи відсутності у суб'єкта певних повноважень не покладались відповідачем в основу позовних вимог, предметом оскарження у цій справі є саме суть прийнятого відносно позивача рішення про припинення укладеного з ним договору оренди, з чим позивач пов'язує порушення його переважного права на подальшу оренду майна, а відповідно до наведеної вище норми ч.5 ст.308 КАС України в редакції від 15.12.2017 суд апеляційної інстанції не може розглядати підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права є не обґрунтованими.

Передбачені ст.320 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції з 15.12.2017) підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відсутні, внаслідок чого апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 310, 312, 315, 316, 320, 321, 322, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Меркурій - V» залишити без задоволення.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 06 грудня 2017 року у справі № 316/1387/17 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко