Справа № 825/4402/13-а
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2013-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 825/4402/13-а
ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

"29" листопада 2013 р. м. Чернігів

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державного департаменту України (комісія визначення місця відбування покарання), прокурора Менського району Чернігівської області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного департаменту України (комісії визначення місця відбування покарання), прокурора Менського району Чернігівської області та просить зобовязати відповідачів усунути недоліки та змінити місце відбуття покарання.

Згідно частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд зобовязати відповідачів змінити місце відбуття покарання.

Таким чином, правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачами стосуються порядку та умов відбування покарання в кримінально-виконавчій установі.

Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими. Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов'язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно із статтею 3 Кримінально-виконавчого кодексу України, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно до статті 4 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою виконання і відбування покарання є вирок суду, який набрав законної сили, інші рішення суду, а також закон України про амністію та акт помилування.

Розподіл, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі, до установ виконання покарань здійснюються на підставі статей 12, 64, 65 Кримінального кодексу України та статей 11, 18, 19, 86, 87, 92, 93, 101, 138, 140, 147 Кримінально-виконавчого кодексу України за відповідними індивідуальними та персональними нарядами.

Розв'язання зазначених питань стосується виконання вироку суду та, відповідно до статей 534-539 Кримінального процесуального кодексу України, є однією із стадій кримінального процесу, у зв'язку з чим їх належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Вказана правова позиція висловлена також і в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 30.11.2009 №1619/10/13-09 щодо застосування норм процесуального права.

Згідно статті 22 Кримінально-виконавчого кодексу України прокурорський нагляд за додержанням законів при виконанні кримінальних покарань в органах і установах виконання покарань здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції (адміністративна справа), яке наведене у статті 3 КАС України і компетенція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на цей спір не поширюється, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача.

Такий спір належить вирішити в порядку кримінального судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 109 Кодексу адміністративного судочинства України, у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, оскільки заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, та повернути позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами позивачеві.

Керуючись статтями 3, 17, 109, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И Л А:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного департаменту України (комісія визначення місця відбування покарання), прокурора Менського району Чернігівської області - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядок і строк, передбачений статтями 185,186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Падій