Справа № 822/1992/17
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року

Київ

справа №822/1992/17

адміністративне провадження №К/9901/4046/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції,

за участю секретаря Горбатюка В.С.

представника позивача - П'ятновського А.М.

представника відповідача - не прибув

касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький

на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року (суддя Салюк П.І.)

та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року (судді Курко О.П., Совгира Д.І., Білоус О.В.)

у справі № 822/1992/17

за позовом Красилівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький

про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року Красилівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі - позивач, Красилівська ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області) звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (далі - відповідач), в якому просила суд стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький суму податкового боргу в розмірі 2 360 794,73 грн., з розрахункових рахунків, відкритих у банківських установах, обслуговуючих вказаного платника податків, та за рахунок готівки, що належить платнику податків, у рахунок погашення податкового боргу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, адміністративний позов задоволено повністю: стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький кошти в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 2 360 794, 73 грн. з рахунків відповідача та за рахунок готівки, що належить платнику податків у рахунок погашення податкового боргу.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами попередніх інстанцій безпідставно стягнуто з відповідача суму податкового боргу, оскільки відповідач фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України та є неприбутковою установою, а тому будь-які бюджетні зобов'язання та платежі бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Крім того, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький належить до сфери управління Міністерства оборони України, а відтак, в разі недостатності коштів на рахунках відповідача, відповідальність за зобов'язаннями несе Міністерство оборони України. Також, в умовах особливого періоду, в якому перебуває держава на даний момент, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький звільняється від сплати земельного податку на підставі Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Крім цього, відповідач зазначає, що внаслідок розгляду апеляційної скарги за відсутності представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький апеляційним судом було порушено принцип змагальності в адміністративному судочинстві.

Відповідач в судове засідання, проведеному в режимі відеоконференції, не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими, а тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2017 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за відповідачем обліковується податковий борг в розмірі 2 360 794, 73 грн., який виник на підставі самостійно поданих декларацій з плати за землю.

З метою погашення боргу, у відповідності до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України відповідачу направлено податкову вимогу форми «Ю» № 347-22 від 26 березня 2015 року, що була отримана 02 квітня 2015 року.

Оскільки самостійно визначена відповідачем сума грошового зобов'язання не була сплачена, податковий орган звернувся до суду за її стягненням.

Згідно підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податкова декларація, розрахунок, в силу вимог пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України, це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Згідно вимог підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

В силу пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно із пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, за наявності у платника податків суми узгодженого, але не сплаченого у встановлені строки грошового зобов'язання, контролюючий орган наділений правом здійснити заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення на користь держави коштів, які перебувають у його власності. Отже, враховуючи наявність податкового боргу у відповідача, що підтверджується розрахунком заборгованості, податковими повідомленнями-рішеннями, яким до позивача застосовано штраф за затримку сплати узгоджених сум грошових зобов'язань, та які відповідачем оскаржені не були, копіями податкових декларацій з плати за землю та копією корінця податкової вимоги, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пункту 3.1, 3.3, 3.5 статті 3 Положення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького слідує, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницького є юридичною особою та утримується за рахунок державного бюджету України. Установа веде самостійний баланс, має реєстраційні рахунки у відділеннях Державного казначейства, гербову печатку із своїм найменуванням, власні бланки та кутовий штамп. Установа несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного їй майна, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до підпункту 5.2.2. пункту 5.2 статті 5 Положення Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького визначено, що обов'язком установи, зокрема, є забезпечення своєчасної сплати податків та інших відрахувань згідно з чинним законодавством.

Обмежене фінансування відповідача не є підставою для звільнення останнього від обов'язку сплати наявних грошових зобов'язань та не позбавляє податковий орган можливості здійснювати заходи з метою погашення податкового боргу такого платника податків.

Доказів того, що відповідач має пільги зі сплати податків чи зборів чи звільнений від їх сплати матеріали справи не містять.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на норми Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», оскільки норми даного закону встановлюють правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначають засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов'язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов'язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів та не регулюють питання справляння податків та зборів і не звільняють від оподаткування, зокрема, від обов'язку сплати земельного податку.

Щодо доводів відповідача про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме: ухвалення судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги за відсутності представника відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що про дату, час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції сторони були повідомлені належним чином. За правилами частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції) неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи було достатньо доказів для вирішення справи колегія суддів апеляційної інстанції визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі осіб, які беруть участь у справі в порядку письмового провадження.

Відтак, порушення норм процесуального права, які б могли призвести до ухвалення незаконного рішення, судом не встановлено.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись статтями 195, 243, 246, 250, 341, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року у справі № 822/1992/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22.02.2018.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко
З оригіналом згідно