Справа № 701/2891/12
Суддя: Гал Л. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 701/2891/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого Гал Л. Л. , з участю секретаря Вейг А.С., позивачки ОСОБА_1, її представника за договором - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до Дийдянської сільської ради Берегівського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатської області, про визнання протиправним та скасування рішень Дийдянської сільської ради і зобов'язання до вчинення дій, -

встановив:

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися в суд з адміністративним позовом до Дийдянської сільської ради Берегівського району, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, міськрайонне управління Держкомзему у місті Берегово і Берегівському районі, про визнання протиправним та скасування рішень сільської ради і зобов'язання до вчинення дій.

Так, позивачі просять визнати: 1. рішення № 169 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва; 2. рішення № 170 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_6 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_2, для індивідуального дачного будівництва; 3. рішення № 171 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_7 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_3 для індивідуального дачного будівництва; 4. рішення № 172 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_8 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_4 для індивідуального дачного будівництва - протиправними та скасувати їх (том 1 а.с. 58, 59, 60, 61).

Крім того, просять визнати протиправними та скасувати ще два рішення відповідача: 1. рішення № 6 20 сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 12 жовтня 2012 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1», яким не надано дозволу ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5, в зв'язку з закінченням договору оренди у 2009 році; 2. рішення № 7 20 сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 12 жовтня 2012 року «Про розгляд заяви ОСОБА_3», яким не надано дозволу ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5, в зв'язку з закінченням договору оренди у 2009 році (том 1 а.с. 4-8, 62, 63).

Заявою про уточнення позовних вимог і внесення змін позивачі вточнили другу позовну вимогу та, крім вищевказаного, - просять зобов'язати Дийдянську сільську раду розглянути на чергової сесії питання про надання їм у власність земельні ділянки площею по 0,0300 га для індивідуального дачного будівництва в с.Дийда, що знаходиться в їх користуванні з 2004 року по сьогоднішній день, та питання надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою стосовно даних земельних ділянок, і прийнятті з цього приводу рішення (том 2 а.с. 133-135).

Позовні вимоги мотивували тим, що 29 червня 2004 року між ними і Дийдівською сільською радою Берегівського району Закарпатської області були укладені договори оренди землі, згідно з якими кожному з них була передана в оренду строком на 5 років земельна ділянка площею 0,0300 га для індивідуального дачного будівництва.

Проте, рішенням одинадцятої сесії V скликання Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області № 14 від 12 січня 2007 року "Про розірвання договорів оренди земельної ділянки» вказані земельні ділянки були вилучені. Вказане рішення органу місцевого самоврядування судовим рішенням - постановою Берегівського райсуду від 11.08.2008 року скасовано (том 1 а.с. 31).

07 травня 2009 року кожен із позивачів звернувся до Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області з заявою, в якій просили продовжити строк вищевказаних договорів оренди землі на 49 років, або передати їм спірні земельні ділянки у приватну власність.

Відповідач після закінчення строку договорів оренди землі письмові заперечення проти їх поновлення позивачам не надсилав, а тому останні посилаючись на положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, вважають, що укладені з ними 29 червня 2004 року договори оренди земельних ділянок були автоматично поновлені, а спірні земельні ділянки передавати у власність іншим особам сільська рада не мала права. Крім того, згідно ст.9 Закону "Про оренду землі" вони мали переважне право на придбання даних ділянок у власність.

Судовими рішеннями, а саме постановою Берегівського райсуду від 11.08.2008 року по справі № 2а-29/08 було скасовано рішення Дийдянської сільської ради в частині вилучення від них земельних ділянок. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26.11.2010 року було визнано незаконним рішення Дийдянської сільської ради в частині передачі у приватну власність ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_8 спірних земельних ділянок та скасовані державні акти на право їх власності. Рішенням Берегівського райсуду від 23.09.2011 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_11 про витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння.

На підставі їх, позивачів, звернення Головне управління Держкомзему у Закарпатської області листом від 19.07.2012 року повідомило, що реєстрація права власності та державні акти на право власності інших осіб на їх земельні ділянки скасовані 18.07.2012 року.

Отже, станом на час прийняття спірних рішень - 23.11.2011 року дані земельні ділянки не були у комунальної власності відповідача - Дийдянської сільської ради, і вона не вправі була передавати їх у власність третім особам.

В зв'язку з цим рішення за №№ 169, 170, 171, 171 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність» третім особам прийняти з порушенням закону.

Також воно не відповідає вимогам частинам 6-9 ст.118 ЗК України (по-перше, надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а потім приймається рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність). Зміст оскаржуваного рішення відповідача не відповідає даній норми закону.

Згідно поданих заперечень відповідач - Дийдянська сільська рада посилається, що рішенням 11 сесії сільської ради V скликання від 12 січня 2007 року № 14 «Про розірвання договорів оренди землі» зазначені земельні ділянки були вилучені з володіння позивачів. Реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можливе лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Оскільки позивачі на моменті звернення до суду не були вже орендарями спірних ділянок, так як строк договорів оренди землі закінчився 29.06.2009 року, а рішення про поновлення їх строку сільська рада не приймала, тому права позивачів не могли бути порушені оскаржуваними рішеннями (том 1 а.с. 118-121). В другому запереченні сільська рада зазначає, що оскільки треті особа реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельних ділянок, тому спір щодо визнання протиправним та скасування оспорюваних рішень є приватно-правовим, а не публічно-правовим. Отже, провадження у справі підлягає закриттю (том 2 а.с. 30-33).

Ухвалою Берегівського райсуду від 09.01.2013 року клопотання позивачів, викладене у позовній заяві, про забезпечення позову задоволено та заборонено Дийдянської сільської ради та міськрайонному управлінню Держкомзему у місті Берегово і Берегівському районі вчиняти дії щодо оформлення та видачі державних актів на право власності на землю на підставі рішень Дийдянської сільської ради Берегівського району №№ 169, 170, 171, 172 від 23.11.2011 року ( том 1 а.с. 136-137).

Ухвалою райсуду від 18.12.2017 року в порядку ст.ст.52, 204 КАС України у клопотанні представника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - за довіреністю Пилип Д.Я. відмовлено і задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 за договором - адвоката ОСОБА_2, замінено неналежну третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору міськрайонне управління Держкомзему у місті Берегове і Берегівському районі Закарпатської області по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до Дийдянської сільської ради Берегівського району, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, міськрайонне управління Держкомзему у місті Берегове та Берегівському районі, про визнання протиправними та скасування рішення сільської ради і зобов'язання передати земельну ділянку у власність, на належну третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (том 3 а.с. 17-18).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 являючись одночасно представником позивача ОСОБА_3, та її представник - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали із мотивів викладених у позовній заяві та просили позов задовольнити повністю, пояснивши, що у них було першочергове право на приватизацію земельних ділянок і після закінчення строку договору оренди, його пролонгація була автоматичною, оскільки вони користувалися землею.

Представник відповідача Дийдянської сільської ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 належним чином повідомлені в судове засідання повторно не з'явились.

Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області - Пилип Д.Я. в судове засіданні також не з'явилась, просила справу розглянути за її відсутності, надіслав письмові пояснення по справі, згідно яких вважає адміністративній позов ОСОБА_3 та ОСОБА_1 безпідставним. Мотиви у поясненні зазначені аналогічні тим, які вказані у запереченні відповідача - суб'єкта владних повноважень (том 3 а.с. 25-33).

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно до ст.12 Земельного кодексу України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян віднесено до повноважень сільських, селищних і міських рад.

Відповідно до частин 6, 7, 8 і 9 ст.118 ЗК України в редакції станом на листопад 2011 року громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходження земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розмірі. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовлення громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодження. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковий державній експертизи землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Водночас, як вбачається з оскаржуваних рішень від 23.11.2011 року №№ 169, 170, 171, 172 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради «Про передачу земельної ділянки у власність», пунктом першим передані у приватну власність земельні ділянки, а пунктом другим надано дозвіл на розроблення технічної документації.

Отже, відповідачем оскаржуваними рішеннями спочатку було передано земельні ділянки у власність третім особам, а потім вже надано дозвіл на розробку технічної документації. Тобто, як вірно посилаються позивачі, вказані рішення суб'єктом владних повноважень прийняти з порушенням закону - ст.118 ЗК України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підставами для визнання рішення недійсним (нечинним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який прийняв це рішення. При цьому обов'язковою умовою визнання рішення недійсним (нечинним) є також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів осіб - позивачів у справі.

Судом встановлено, що дійсно 29 червня 2004 року між позивачами ОСОБА_3 і ОСОБА_1 і Дийдівською сільською радою Берегівського району Закарпатської області були укладені договори оренди землі, згідно з якими кожному з них була передана в оренду строком на 5 років земельна ділянка площею 0,0300 га для індивідуального дачного будівництва (том 1 а.с. 9-17, 20-28).

Згідно зі частиною 1 і 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Відповідно до ст.764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Вимогами ст.9 Закону України (в редакції станом на 2011 рік) передбачено переважне право орендаря на отримання орендованої земельної ділянки у власність.

Посилання відповідача у запереченні, що спірні земельні ділянки відповідно до рішення сесії були вилучені від позивачів ні чим не доведено. Навпаки, рішення органу місцевого самоврядування про це судовим рішенням - постановою Берегівського райсуду від 11.08.2008 року скасовано (том 1 а.с. 31). Крім того, копіями квитанціями про сплату орендної плати позивачами за період 2004-2009 роки доведено, що відповідно до вимог земельного законодавства позивачі користувались земельною ділянкою та згідно до вимог Закону «Про оренду землі» сплачували орендну плату (том 1 а.с. 18-19, 29-30), окрім цього, шляхом звернень до суду захистили своє правомірне право на орендну спірних земельних ділянок та від бажання відповідача та інших осіб вилучити їх (том 1 а.с. 31-37).

Отже, на момент закінчення договору оренди від 29.06.2004 року, тобто на кінець червня 2009 року позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_1 користувались орендованими ділянками згідно вимог ст.33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла на той час, та в зв'язку із відсутністю заперечень відповідача слід рахувати, що договори між ними були поновлені на той самий строк, і в такому випадку наявність окремого рішення сільської ради про поновлення договору оренду не потрібно. Іншими словами - для реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки, в разі відсутності заперечень з боку сторін, не потрібно рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про це.

Крім того, судом встановлено, що 07 травня 2009 року кожен із позивачів звертався до Дийдянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області з заявою, в якій просив продовжити строк вищевказаних договорів оренди землі на 49 років, або передати їм спірні земельні ділянки у приватну власність (том а.с. 38, 39).

Тобто, в 2011 році оскаржувані рішення Дийдянська сільська рада прийняла з порушенням також і ст.33 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 09.07.2009 року.

В зв'язку з наведеним суд відхиляє зазначені у заперечені мотиви відповідача та третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатської області.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, які розглядаються виключно на пленарному засіданні ради.

Виходячи з вищенаведеного, на момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були орендарями спірних земельних ділянок, тому права позивачів були порушені оскаржуваними рішеннями.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо посилання суб'єкта владних повноважень у заперечені на те, що оскільки треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельних ділянок, тому спір щодо визнання протиправним та скасування оспорюваних рішень є приватно-правовим, а не публічно-правовим, тому провадження у справі підлягає закриттю, суд вважає їх хибними.

Так, на час розгляду справи судом встановлено, що державні акти на право власності на земельні ділянки, передані у власність третім особам, чи їх копії, відповідачем не представлялись і не долучались, тобто доказів, що треті особи є такими, що отримали документи, які посвідчують право власності та їх зареєстрували, суду надано не було. Спір із органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язаний з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належить до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів - до оформлення відповідно до чинного законодавства права власності (користування) на земельну ділянку (п.2 ч.1 ст.4 КАС).

Отже, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення суб'єкт владних повноважень - Дийдянська сільська рада Берегівського району прийняла з порушенням ч.2 ст.2 КАС України.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 14 листа Верховного Суду України від 29.10.2008 року № 19-3767/0/8-08 при розгляді справ за адміністративними позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо нерозгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суди вправі зобов'язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду.

Відтак, з урахуванням п.4 ч.1 ст.5 КАС України, уточнена друга позовна вимога про зобов'язання Дийдянської сільської ради розглянути на чергової сесії питання про надання їм у власність земельні ділянки площею по 0,0300 га для індивідуального дачного будівництва в с.Дийда, що знаходиться в їх користуванні з 2004 року по сьогоднішній день, та питання надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою стосовно даних земельних ділянок, і прийняття з цього приводу рішення підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України судові витрати слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дийдянської сільської ради Берегівського району в користь ОСОБА_3 в сумі 1478,55 гривень та в користь ОСОБА_1 в сумі 3078,55 гривень (том 1 а.с. 3, 177, 179, 220, том 2 а.с. 61, 181).

Керуючись статтею 13 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 5, 77, 139, 242-246, 293, 295, 297 КАС України, ст.ст. 12, 118 ЗК України, ст. 9, 33 ЗУ "Про оренду землі" в редакції від 09.07.2009 року, ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", ст.764 ЦК України, суд -

рішив:

Уточнений позов задовольнити.

Визнати: 1. рішення № 169 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради Берегівського району від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_5 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва; 2. рішення № 170 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_6 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_2, для індивідуального дачного будівництва; 3. рішення № 171 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_13 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_3 для індивідуального дачного будівництва; 4. рішення № 172 14 позачергової сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 23 листопада 2011 року «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано ОСОБА_14 у власність земельну ділянку в розмірі 0,0247га, за адресою АДРЕСА_4 для індивідуального дачного будівництва; 5. рішення № 6 20 сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради Берегівського району від 12 жовтня 2012 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1», яким не надано дозволу ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5, в зв'язку з закінченням договору оренди у 2009 році; 6. рішення № 7 20 сесії V1 скликання Дийдянської сільської ради від 12 жовтня 2012 року «Про розгляд заяви ОСОБА_3», яким не надано дозволу ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки за адресою АДРЕСА_5, в зв'язку з закінченням договору оренди у 2009 році - протиправними та скасувати.

Зобов'язати Дийдянську сільську раду Берегівського району розглянути на чергової сесії питання про надання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 у власність земельні ділянки площею по 0,0300 га для індивідуального дачного будівництва в с.Дийда, що знаходиться в їх користуванні з 2004 року по сьогоднішній день, та питання надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою стосовно даних земельних ділянок, і прийнятті з цього приводу рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дийдянської сільської ради Берегівського району в користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1478 (одна тисяча чотириста сімдесят вісім) гривень 55 копійок, а в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3078 (три тисячі сімдесят вісім) гривень 55 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського адміністративного апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Гал Л. Л.