Справа № 808/3974/17
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року о/об 14 год. 59 хв.Справа № 808/3974/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69009, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1)

до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області (69001, м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 14; )

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області (надалі - відповідач або Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №300/08-30-17-04-13 від 24.06.2015, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб на 2015 рік на суму 25000 грн. 00 коп.

У позові (а.с.4-6) позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки TOYOTA HIGHLANDER НОМЕР_2, об'єм двигуна НОМЕР_3, рік випуску 2011. На виконання вимог пп.267.6.1 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України контролюючим органом 24.06.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення №300/08-30-17-04-13, у відповідності до якого позивачу, як власнику вказаного транспортного засобу, нараховано транспортний податок за 2015 рік у сумі 25000 грн. 00 коп., який сплачений ним 27.08.2015 у повному обсязі. Позивач вважає, що дане податкове повідомлення-рішення є неправомірним з наступних підстав. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 з 01.01.2015 введено в дію ст.267 Податкового кодексу України "Транспортний податок". Податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з транспортного податку, суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України. При придбанні та реєстрації автомобіля було сплачено податок, який підлягав сплаті за першу реєстрацію автомобіля на території України, що виключає можливість додаткового нарахування податкових платежів. Нарахування транспортного податку за 2015 та 2016 роки суперечить приписам ст.58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Оскільки Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", згідно з яким з 01.01.2015 введено в дію "Транспортний податок", прийнятий 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року. 24.12.2016 був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VIII, яким змінили вимоги щодо критеріїв нарахування транспортного податку. В умовах виниклих у податковому законодавстві колізій, слід керуватися загальними принципами цього законодавства, а саме принципом презумпції правомірності рішень платнику податків, закріпленому у нормі пп.4.1.4. п.4.1. ст.4 Податкового кодексу України.

Позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачем подано до суду письмові заперечення (а.с.36а-37), в яких зазначено, що 03.07.2015 позивачем особисто отримано податкове повідомлення-рішення №300/08-30-17-04-13 від 24.06.2015, яким визначено податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25000 грн. 00 коп. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014, який набрав чинності, відповідно до п.1 Прикінцевих положень, починаючи з 01.01.2015, податкове законодавство України було доповнено транспортним податком. Відповідно до п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування. Підставою для нарахування транспортного податку на 2015 рік є дані комп'ютерної бази даних Центрального сервісу ДАІ МВС України АІС "Автомобіль". Згідно вказаної вище бази даних встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки TOYOTA, моделі HIGHLANDER (номерний знак НОМЕР_2), має об'єм двигуна НОМЕР_3 куб.см., 2011 року випуску, який відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування транспортним податком. Враховуючи вищевикладене контролюючим органом на підставі пп.267.6.1, пп.267.6.2 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України по платнику податку ОСОБА_1 визначено податкове зобов'язання та прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.06.2015 за №300/08-30-17-04-13 про нарахування податкових зобов'язань з транспортного податку на суму 25000 грн. 00 коп (згідно з пп.267.6.5 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, за фактичний термін користування транспортним засобом), яке відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідач проти позову заперечував.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з'ясував наступне.

ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки TOYOTA, моделі HIGHLANDER (номерний знак НОМЕР_2) об'єм двигуна НОМЕР_3 куб.см., 2011 року випуску (а.с.8).

Відповідач податковим повідомленням-рішенням від 24.06.2015 за №300/08-30-17-04-13 визначив ОСОБА_1 податкове зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 25000 грн. 00 коп. за податковий період 2015 рік (а.с.38).

У ст.265 Податкового кодексу України зазначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок є складовим податку на майно.

Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить податок на майно.

Як зазначено у п.8.3 ст.8 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу України зазначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Відповідно до пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України одним з принципів на яких ґрунтується Податкове законодавство України є принцип стабільності - коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Таким чином, суд вважає, що податкові зобов'язання по місцевому податку можуть визначатися контролюючим органом лише у разі, якщо орган місцевого самоврядування своїм рішенням встановлено цей податок. При цьому, визначення податкових зобов'язань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте відповідне рішення органом місцевого самоврядування.

Відповідно до п.1, п.2 Рішення Запорізької міської ради №8 від 15.01.2015 "Про встановлення податку на майно (в частині транспортного податку)" Запорізька міська рада вирішила встановити на території міста Запоріжжя податок на майно (в частині транспортного податку) та затвердити Положення про податок на майно (в частині транспортного податку).

Згідно з пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

У пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 Податкового кодексу України зазначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Враховуючи зазначене, бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м.Запоріжжі, є 2016 рік.

Звідси, правила стосовно визначення податкового зобов'язання щодо транспортного податку у розмірі 25000 гривень за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., встановлені ст.267 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів пп.4.1.9 п.4.1 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України), не можуть застосовуватися раніше 2016 року.

З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №300/08-30-17-04-13, прийнято 24.06.2015 відповідачем не обґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не розсудливо, а отже є не правомірним і підлягає скасуванню.

Суд вважає, що право особи на оскарження податкового повідомлення-рішення не залежить від фактичного його оплати, а відтак сам факт оплати позивачем суми грошового зобов'язання з транспортного податку не позбавляє його права на судове оскарження податкового повідомлення рішення, яке порушує права та інтереси позивача. Сплата позивачем суми грошового зобов'язання здійснено лише з метою запобігання негативних для позивача наслідків пов'язаних з узгодженням грошового зобов'язання (виникнення податкової застави, опис майна, нарахування пені, тощо) і не може свідчити про визнання позивачем суми грошового зобов'язання визначеного контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні. Платник податків має право оскаржити у суді податкове повідомлення-рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання податкового повідомлення-рішення з урахуванням строку давності, визначеного ст.102 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 у справі №808/2193/17, постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 31.01.2018 у справі №808/2255/17, ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12.09.2017 у справі №К/800/32301/16, постанові Верховного суду від 06.02.2018 у справі №К/9901/870/17 (808/2192/17) (а.с.51-56).

У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з'ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб'єктом владних повноважень у справі була Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення контролюючого органу №300/08-30-17-04-13 від 24.06.2015, яким ОСОБА_1 збільшено грошове зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб на 2015 рік у сумі 25000 грн. 00 коп.

Присудити на користь ОСОБА_1 (69009, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області (69001, м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 14; ) судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Рішення виготовлено у повному обсязі 13.02.2018.

Суддя О.О. Прасов