Справа № 814/1569/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 814/1569/17

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Інгул» до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2017 року № ,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Публічне акціонерне товариство «Інгул» звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просило скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2017 року на суму 321 036, 25 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Публічне акціонерне товариство «Інгул» має весь пакет документів щодо правовідносин свого часу з контрагентами ПП «ВКП «Південьдеревопостач», ТОВ «Соріон», ТОВ «Белеріанд», ТОВ «Біз-Торг» та ТОВ «Укрюгконтракт», а відповідач під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення безпідставно заперечив можливість врахування сплачених на користь цих контрагентів коштів до податкового кредиту, помилково кваліфікуючи зазначені господарські операції як безтоварні та нікчемні.

Відповідачем надано письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що позивачем під час перевірки не надано до податкового органу доказів реального здійснення господарських операцій з контрагентами-постачальниками, не підтверджено зв'язок понесених на користь позивача витрат з його господарською діяльністю, на підставі чого відповідач вважає податкове повідомлення-рішення від 25.04.2017 року правомірним та таким, що відповідає нормам діючого законодавства, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволені позову.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.04.2017 року № 000781408. Присуджено на користь Публічного акціонерного товариства «Інгул» () за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області судовий збір в сумі 4815, 55 гривень (чотири тисячі вісімсот п'ятнадцять гривень 55 коп.).

На вказану постанову Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.09.2017 року та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Інгул» у повному обсязі. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови від 28.09.2017 року були порушені норми процесуального та матеріального права.

Згідно до вимог п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання не прибули сторони, які беруть участь у справі, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство «Інгул» зареєстровано в якості юридичної особи у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради 07.07.1993 року.

Як вбачається з матеріалів справи та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідачем проводилась позапланова виїзна перевірка ПАТ «Інгул» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з контрагентами постачальниками ПП «ВКП «Південьдеревопостач» за період вересень-жовтень 2014 року, ТОВ «Соріон» за листопад 2014 року, ТОВ «Белеріанд» за листопад 2014 року, ТОВ «Біз-Торг» за січень 2015 року, ТОВ «Укрюгконтракт» за квітень 2015 року та контрагентами покупцями, яким у подальшому були реалізовані товари (послуги), придбані у вищенаведених контрагентів-постачальників.

За результатами вищевказаної перевірки податковим органом складено акт від 31.03.2017 року № 150/14-29-14-08/20915842 про результати позапланової виїзної перевірки ПАТ «Інгул», яким встановлено порушення, а саме: пп.198.1, 198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 256 829 грн., в тому числі:

- за вересень 2014 року на суму ПДВ 57 828 грн.;

- за жовтень 2014 року на суму ПДВ 20 550 грн.;

- за листопад 2014 року на суму ПДВ 71 114 грн.;

- за січень 2015 року на суму ПДВ 12 000 грн.;

- за квітень 2015 року на суму ПДВ 95 307 грн.

На підставі акту перевірки від 31.03.2017 року № 150/14-29-14-08/20915842 відповідачем прийняте податкове повідомлення-рішення від 25.04.2017 року № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 321 036, 25 гривень.

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням від 25.04.2017 року № позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Спірне податкове повідомлення-рішення базується на викладених в акті перевірки висновках відповідача щодо наступних порушень: п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 256 829 грн.

Між ПАТ «Інгул» та ПП «ВКП «Південьдеревопостач» (попередня назава ПП «Стрікс») був укладений договір купівлі-продажу б/н від 08.09.2014 року, за умовами якого ПП «ВКП «Південьдеревопостач» (Продавець) зобов'язується передати у власність та доставити своїми силами і засобами ПАТ «Інгул» (Покупець) матеріали (товар), а покупець зобов'язується прийняти у власність товари та сплатити грошову суму, визначену у рахунку фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ПП «ВКП «Південьдеревопостач» за період вересень - жовтень 2014 року.

Дані операції в бухгалтерському обліку по постачальнику ПП «ВКП «Південьдеревопостач» відображені наступними проводками: Дт. рах. 201 «Сировина і матеріали» на суму 391 890 грн.; Дт рах. 64 «Податковий кредит» на суму 78 378 грн. та Кт рах. «Розрахунки з вітчізняними постачальниками» на суму 470 268 грн.

Розрахунки між суб'єктами господарювання проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 743 від 02.09.2014 року, №775 від 11.09.2014 року, № 795 від 17.09.2014 року, № 823 від 25.09.2014 року, № 851 від 01.10.2014 року, № 876 від 14.10.2014 року та № 921 від 29.10.2014 року.

Згідно наданих первинних бухгалтерських документів та реєстрів бухгалтерського обліку, встановлено, що придбані товари у ПП «ВКП «Південьдеревопостач» були використані при здійснені основного виду діяльності позивача.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником ПП «ВКП «Південьдеревопостач». Такі висновки були зроблені з огляду на те, що підприємство не знаходиться за податковою адресою; відсутня достатня кількість трудових ресурсів; відсутні траспортні засоби, не встановлено згідно ЄРПН придбання послуг транспортування або оренди транспорту. Крім того, до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Отже, як зазначає відповідач, аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період, встановлено маніпулювання податковою звітністю та підміни товару.

Враховуючи наведену інформацію ПП «ВКП «Південьдеревопостач» не підтверджено фактичного здійснення операцій з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за вересень-жовтень 2014 року.

Так, перевіркою встановлено відсутність реальної можливості поставок товарів контрагентами ПАТ «Інгул», що свідчить про укладення угод без мети реального настання правових наслідків, без економічної вигоди, виключно з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, проведено документально фактично не здійснені господарські операції для отримання податкової вигоди.

Відповідно до Акту перевірки, податковий орган заперечує можливість врахування зазначеної суми податкового кредиту, та відповідно право позивача на її бюджетне відшкодування на тій підставі, що позивач свій власний податковий кредит формував за рахунок ПП «ВКП «Південьдеревопостач», у якого відсутні трудові ресурси, відсутні транспортні засоби.

Отже, як зазначає податковий орган, перевіркою не підтверджено факт реального здійснення господарської операції ПАТ «Інгул» із контрагентом-постачальником ПП «ВКП «Південьдеревопостач» за період вересень - жовтень 2014 року. Тому, позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість по операціям з придбання ТМЦ у контрагента-постачальника ПП «ВКП «Південьдеревопостач» за вересень 2014 року на загальну суму ПДВ 57 828 грн. та жовтень 2014 року на загальну суму ПДВ 20 550 грн.

Між ПАТ «Інгул» та ТОВ «Соріон» укладено договір підряду № 10/11/14 від 10.11.2014 року, згідно якого ПАТ «Інгул» (Замовник) доручає, а ТОВ «Соріон» (Виконавець) зобов'язується в межах договірної ціни на власний ризик та передбачений договором строк виконати роботи з ремонту даху виробничого цеху з використанням матеріалів замовника.

Позивачем до перевірки надано податкову накладну, виписану ТОВ «Соріон» за період листопад 2014 року № 19 від 28.11.2014 року.

Відповідачем по контрагенту-постачальнику ТОВ «СОРІОН» встановлено наступне: підприємство не знаходиться за податковою адресою (фактичне місце ведення діяльності розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку) при відсутності укладених договорів оренди інших приміщень; не можливо підтвердити здійснення будівельних робіт в задекларованих об'ємах в зв'язку з відсутністю у ТОВ «Соріон» основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; недостатня кількість трудових ресурсів.

Отже, перевіркою не підтверджено факт реального здійснення господарської операції ПАТ «Інгул» із контрагентом-постачальником ТОВ «Соріон» за період листопад 2014 року. Тому, позивачем завищено податковий кредит з податку на додану вартість по операціям з придбання послуг з ремонту даху виробничого цеху у платника податків контрагента-постачальника ТОВ «Соріон» за період листопад 2014 року на загальну суму ПДВ 33 520, 59 грн.

Між ПАТ «Інгул» та ТОВ «Белеріанд» укладено договори поставки № 7/11/14 від 07.11.2014 року, № 11/11/14 від 11.11.2014 року, № 13/11/14 від 13.11.2014 року, № 17/11/14 від 17.11.2014 року, № 18/11/14 від 18.11.2014 року, згідно яких ТОВ «Белеріанд» (Постачальник) зобов'язується поставити своїми силами і засобами та передати у власність ПАТ «Інгул» (Покупець), який зобов'язується прийняти у власність товар та сплатити грошову суму, визначену у рахунку - фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ТОВ «Белеріанд» за період листопад 2014 року.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником ТОВ «Белеріанд». Такі висновки були зроблені з огляду на те, що підприємство не знаходиться за податковою адресою; відсутня достатня кількість трудових ресурсів; відсутні траспортні засоби, не встановлено згідно ЄРПН придбання послуг транспортування або оренди транспорту. Крім того, до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Тобто, як зазначає відповідач, аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період, встановлено маніпулювання податковою звітністю та підміни товару.

Між ПАТ «Інгул» та ТОВ «БІЗ-ТОРГ» укладено договір поставки № від 10-ф від 15.12.2014 року, згідно якого ТОВ «БІЗ-ТОРГ» (Постачальник) зобов'язується поставити своїми силами і засобами та передати у власність ПАТ «Інгул» (Покупець), який зобов'язується прийняти у власність товар та сплатити грошову суму, визначену у рахунку - фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ТОВ «БІЗ-ТОРГ» за період січень 2015 року.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - постачальником ТОВ «БІЗ-ТОРГ». Такі висновки були зроблені з огляду на те, що до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Тобто, як зазначає відповідач, аналізом звітності з ПДВ за перевіряємий період, встановлено маніпулювання податковою звітністю та підміни товару.

Між ПАТ «Інгул» та ТОВ «УКРЮГКОНТРАКТ» укладено договір поставки № 27-02 від 27.02.2015 року, згідно якого ТОВ «УКРЮГКОНТРАКТ» (Постачальник) зобов'язується поставити своїми силами і засобами та передати у власність ПАТ «Інгул» (Покупець), який зобов'язується прийняти у власність товар та сплатити грошову суму, визначену у рахунку - фактурі.

Позивачем до перевірки надано податкові, видаткові накладні, отримані від ТОВ «УКРЮГКОНТРАКТ» за період квітень 2015 року.

Перевіркою не підтверджено реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом-постачальником ТОВ «УКРЮГКОНТРАКТ». Такі висновки були зроблені з огляду на те, що до перевірки не надано товарно-транспортні накладні, тобто не можливо підтвердити факт руху товарів.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками акту перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, та досліджуючи фактичність проведених господарських операцій, їх зв'язок з господарською діяльністю позивача, зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно до вимог пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Колегія суддів зазначає, що правові відносини щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами і доповненнями) (далі - Закон про бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, на підставі даних, не підтверджених документами.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік» визначено загальне поняття та характеристика документу на підставі якого виникає право та обов'язок в платника податків на формування показників податкової, бухгалтерської та фінансової звітності. Таким документом є первинний документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинного документу встановлені ст. 9 цього ж Закону та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Відповідно до вимог ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

Порядок формування податкового кредиту з 01.01.2011 року визначений ст. 198 Податкового кодексу України (надалі - ПК України).

Відповідно до вимог п.п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до вимог п.198.3 ст.198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, відповідно до Кодексу у підприємства є право на включення до податкового кредиту сплачених сум іншому платнику податку за умови проведення реальної господарської операції та наявності первинних документів, які підтверджують її проведення.

Крім того, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.

Водночас, колегія суддів зазначає, що нормами Податкового кодексу України визначено, що нарахування податкового кредиту здійснюється на підставі податкової накладної, яка сама по собі є підставою для нарахування податкового кредиту за умови її відповідності вимогам законодавства, оскільки це єдиний документ первинного бухгалтерського та податкового обліку, що містить у собі суму ПДВ, яку можливо відобразити в податкових деклараціях з ПДВ. При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що видаткові накладні від постачальників заповнені належним чином, кожен з документів містить усі необхідні реквізити та відомості про зміст господарської операції у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Податкові накладні складені відповідно до вимог ст.201 Податкового кодексу України.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що поставлені контрагентами-постачальниками товари були використані ПАТ «Інгул» у власному господарстві.

Ті обставини, що у постачальників позивача недостатньо власних трудових чи матеріальних ресурсів, або в ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які визнані фіктивними, є лише приводом (сигналом) для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту.

Відповідач невиправдано спрощує процес доведення факту відсутності реальних господарських операцій.

Стосовно не надання товарно-транспортних накладних колегія суддів зазначає, що відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 26.01.2015 року у справі № 826/15167/13-а за наявності документів, які підтверджують фактичне отримання позивачем товарів та використання їх у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна, не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність підтвердження реальності здійснення господарських операцій з придбання товару.

Пунктом 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку, збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, що виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно до вимог п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання, розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно до вимог п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, і відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена від до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що за факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до Листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

В свою чергу, відповідач в акті перевірки зазначав про недоведеність реальності придбання та використання товарів від контрагентів у межах господарської діяльності, посилаючись на те, що контрагент позивача відсутній за своїм місцезнаходженням.

Слід також зазначити, що незнаходження юридичної особи за її місцезнаходженням тягне наслідки передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», із застосуванням певної процедури, встановленої цим законом, серед яких невизнання органом ДПС даних податкової звітності контрагентів такої юридичної особи, як і встановлення ознак нікчемності його угод не значиться.

Разом з цим, з боку відповідача не надано суду першої та апеляційної інстанцій жодних доказів на підтвердження того, що у контрагента позивача на час здійснення господарських операцій із позивачем були відсутні необхідні умови для її проведення.

Також, відповідачем не надано суду будь-яких доказів застосування до контрагентів позивача фінансових санкцій, наявності вироків судів по закінченим кримінальним справам та інших допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності безтоварності (реальності) господарських операцій або порушення публічного порядку з боку контрагентів або позивача.

Відповідно до вимог ст.61 Конституції України встановлена індивідуальна відповідальність за вчинення правопорушення, тобто платник податків відповідає лише за свої дії, а не за дії своїх контрагентів.

Крім цього, слід зазначити, що органи податкової служби не наділені повноваженнями за власною ініціативою визнавати нікчемними (недійсними) господарські угоди між двома суб'єктами господарювання з огляду на норми Закону України «Про державну податкову службу» та ст.20 Податкового кодексу України.

В той же час, судом першої інстанції вірно встановлено намір здійснювати та фактично здійснення реальної підприємницької діяльності позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії позивача, як платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідачем не наведено правової підстави та не надано належних доказів на підтвердження нікчемності укладених позивачем з його контрагентами угод.

За наявності всіх необхідних відповідно до Податкового кодексу України первинних документів (договори, акти приймання, товарні та податкові накладні, платіжні документи), що підтверджують право на податковий кредит і за відсутності доказів, які заперечують реальність господарських операцій, платник податків не може бути позбавлений права на цей податковий кредит.

Таким чином, на підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 25.04.2017 року № є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: К.В.Кравченко