Справа № 487/1358/15-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року

Київ

справа №487/1358/15-а

адміністративне провадження №К/9901/1227/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у письмовому провадженні за матеріалами справи касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва (далі - управління ПФУ) на постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 березня 2015 року (суддя Андрощук В.В.) і ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2015 року (судді Димерлій О.О., Єщенко О.В., Романішин В.Л.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління ПФУ, третя особа - територіальне управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

16 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління ПФУ про визнання протиправними дій щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (далі - грошове утримання судді), скасування рішення від 23 січня 2015 року № 3/1 про відмову в призначенні грошового утримання судді (далі - Спірне рішення), зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження строкової військової служби і половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі та зобов'язання призначити та виплачувати грошове утримання судді у розмірі 82 відсотків грошового утримання судді, починаючи з 30 грудня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Верховна Рада України постановою від 25 грудня 2014 року № 59-VIII звільнила його з посади судді Центрального районного суду міста Миколаєва у відставку. 30 грудня 2014 року він подав у встановленому законом порядку до управління ПФУ подання Центрального районного суду міста Миколаєва про встановлення йому грошового утримання судді разом з його заявою та документами за переліком. 23 січня 2015 року управління ПФУ всупереч вимогам чинного законодавства винесло Спірне рішення з підстав: 1) як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ); 2) через відсутність необхідного 20-річного стажу роботи на посаді судді.

Суди встановили, що з 08 травня 1976 року по 7 травня 1979 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу на посадах рядового складу в Збройних Силах СРСР.

З 1 серпня 1986 року по 28 липня 1989 року позивач навчався у Київській вищій школі Міністерства внутрішніх справ СРСР імені Ф.Е. Дзержинського на денній формі навчання та закінчив повний курс навчання за спеціальністю «правознавство».

З 26 березня 1998 року ОСОБА_1 отримує довічну пенсію за вислугу років на службі в органах внутрішніх справ відповідно до Закону № 2262-XII.

Управління юстиції в Миколаївській області наказом від 16 квітня 1998 року № 148-л призначило на посаду судді Центрального районного суду міста Миколаєва, а постановою Верховної Ради України від 9 липня 2003 року № 1072-ІV він був обраний суддею цього суду безстроково.

У грудні 2013 року ОСОБА_1, маючи право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, подав заяву про відставку. Постановою Верховної Ради України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII у зв'язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Центрального районного суду міста Миколаєва. На підставі цієї постанови в.о. голови Центрального районного суду міста Миколаєва видав наказ від 29 грудня 2014 року 03-14 № 100-о/с про звільнення ОСОБА_1

30 грудня 2014 року (р.н. 170) ОСОБА_1 подав в установленому законом порядку до управління ПФУ подання Центрального районного суду міста Миколаєва про встановлення йому грошового утримання судді разом з його відповідною заявою та документами за переліком.

23 січня 2015 року управління ПФУ винесло Спірне рішення, яким відмовило позивачу у призначенні грошового утримання судді із посиланням на згадані вище дві підстави.

Позивач не погодився з цим рішенням і звернувся до суду.

Заводський районний суд міста Миколаєва постановою від 25 березня 2015 року позов задовольнив: визнав протиправними дії управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 у зарахування до стажу судді, який дає право на відставку на отримання грошового утримання судді періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, визначених згідно з розрахунком Центрального районного суду міста Миколаєва від 14 січня 2015 року № 69/15; визнав протиправними дії управління ПФУ щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні грошового утримання судді як особі, що отримує пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ; визнав незаконним та скасував Спірне рішення; зобов'язав зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання грошового утримання судді, 3 роки проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР, 1 рік 5 місяців 29 днів (половина строку) навчання за денною формою в Київській вищій школі МВС СРСР імені Ф.Е. Дзержинського, 16 років 8 місяців 14 днів на посаді судді Центрального районного суду міста Миколаєва, а всього - 21 рік 2 місяці 13 днів; зобов'язав управління ПФУ призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 30 грудня 2014 року грошове утримання судді в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру грошового утримання судді, виходячи зі стажу - 21 рік 2 місяці 13 днів.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 17 липня 2015 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Управління ПФУ не погодилося з рішеннями судів першої й апеляційної інстанцій і подало касаційну скаргу про скасування постановлених у справі рішень та прийняття нового - про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі йдеться про те, що одночасне отримання суддею у відставці довічної пенсії та довічного грошового утримання виключається відповідно до пункту 2 частини першої статті 8 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV), який передбачає, що право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають лише особи, які не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел. Крім того, скаржник вважає, що позивач не має 20-річного стажу для отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно до статті 131 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2453-VІ). Зобов'язавши управління ПФУ призначити позивачу грошове утримання судді у розмірі 82 відсотки грошового утримання судді, суди застосували частину третю статті 138 Закону № 2453-VІ у редакції, яка втратила чинність станом на 30 грудня 2014 року - дату звернення позивача із заявою до управління ПФУ.

Верховний Суд переглянув судові рішення в межах доводів касаційної скарги і дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено Конституцією і законами України, зокрема, на час виникнення спірних відносин - Законом № 2453-VІ.

Згідно зі статтею 51 цього Закону суддею є громадянин України, який відповідно до Конституції України та цього Закону призначений чи обраний суддею, займає штатну суддівську посаду в одному з судів України і здійснює правосуддя на професійній основі. Судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судів загальної юрисдикції чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Відповідно до частини другої статті 138 Закону № 2453-VІ суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70 відсотків грошового утримання судді з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Аналіз статті 138 Закону № 2453-VІ свідчить про те, що вона регулює відносини, пов'язані з відставкою судді, яка, у свою чергу, є підставою для виникнення спеціальної правоздатності у судді для набуття особливого соціального забезпечення.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя. Про це зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

У цій справі встановлено, що Верховна Рада України за поданням Вищої ради юстиції 25 грудня 2014 року прийняла постанову № 59-VIII про звільнення у відставку суддів, зокрема судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1.

Отже, відповідними органами, зокрема Вищою радою юстиції, яка відповідно до Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (чинного на момент звернення позивача із заявою про звільнення у відставку) наділена повноваженнями щодо перевірки підстав звільнення судді, зокрема у відставку, та з'ясування його дійсного волевиявлення, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус, було перевірено підстави для звільнення у відставку судді ОСОБА_1.

За таких обставин, управління ПФУ, прийнявши Спірне рішення, протиправно не виконує постанову Верховної Ради України.

Що стосується доводів скаржника про неможливість одночасного отримання позивачем пенсії за вислугу років і щомісячного довічного грошового утримання, слід зазначити, що предметом спору у цій справі є відмова управління ПФУ у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді, питання можливості отримання суддею у відставці, якому призначене щомісячне довічне грошове утримання, одночасно і пенсії за вислугу років знаходиться поза межами спору, який є предметом розгляду у цій справі.

Верховний Суд переглянув судові рішення в межах касаційної скарги, перевірив повноту встановлених судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили предмет спору, характер спірних правовідносин, обсяг та зміст фактичних обставини справи, нормативно-правове регулювання спірних відносин, повно та всебічно дослідили наявні у матеріалах справи докази та дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

У касаційній скарзі наведені доводи, які були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій, й щодо яких наведені докладні мотиви спростування. У ній не наведено аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в правильності застосування норм матеріального права чи дотриманні норм процесуального права при ухваленні оскаржених рішень або вчиненні процесуальних дій.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень.

Отож, касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341, 342, 345, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

постановив:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 березня 2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2015 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді : Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко