Справа № 552/7819/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 552/7819/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Калиновського В.А. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.01.2018 (головуючий суддя Кузіна Ж.В., м. Полтава, повний текст складено 23.01.18 р.) по справі № 552/7819/17

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Полтава Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2

третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з позовом до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м.Полтава Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_2 (далі - Інспектор роти № 3 батальйону УПП у м. Полтава ДПП ОСОБА_2, відповідач), третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі - ДПП НП України), в якому просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР № 198385 від 31.10.2017 р., винесену Інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Полтава ДПП ОСОБА_2, про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126, п. 2 ст. 36 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22.01.2018 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 23.02.2018 року, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою відповідача - інспектора роти № 3 батальйону УПП у м. Полтава ДПП ОСОБА_2 від 31 жовтня 2017 року серія БР № 198395 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому в обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідачем протиправно, необґрунтовано та безпідставно, порушуючи його права та охоронювані законом інтереси, ігноруючи доводи та пояснення, за відсутності жодних доказів провини, було складено вищезазначену постанову Серії БР № 198395 від 31 жовтня 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова інспектора від 31 жовтня 2017 року серії БР № 198385 винесена на підставі та в межах повноважень, наданих інспектору, у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством, за наявністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України Про Національну поліцію поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України Про Національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п.8 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух учасникам дорожнього руху ставиться в обов'язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Згідно з п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України Про дорожній рух встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення Серії БР № 198395 від 31 жовтня 2017 року, інспектором роти № 3 батальйону УПП у м. Полтава ДПП ОСОБА_2 встановлено, що 31 жовтня 2017 року о 09 год. 00 хв. в м. Полтава, вул. Зіньківська 48/1, ОСОБА_1 здійснив поворот ліворуч, при цьому перетнув подвійну дорожню горизонтальну суцільну лінію розмітки, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, а також не мав при собі поліса обов'язкового страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.1 (ґ), 1.3 Додатку 2 ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КпАП України.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 1.3 Додатку 2 ПДР розмітка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху. Лінію перетинати забороняється.

Згідно з ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Крім того, відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З пояснень позивача, наданих ним відразу та зафіксованих на нагрудну камеру відповідача (відеозапис міститься в матеріалах справи), колегією суддів встановлено, що позивач фактично підтвердив та не заперечував порушення ним ПДР, та скоєння адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме, що ним дійсно здійснений маневр, в ході якого він перетнув суцільну смугу, здійснив рух по зустрічній смузі з метою заїзду на станцію АЗС.

Також, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4

Окрім того, колегія суддів зауважує на той факт, що позивач мав можливість додати свої пояснення чи пояснення інших осіб до постанови про адміністративне правопорушення на підтвердження своєї позиції, проте вказаним правом не скористався, від отримання постанови відмовився.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено законодавство щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача, колегією суддів не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції (ст. 222 КУпАП).

Пунктом 4 Розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015р., передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1, 2, 3, 5 і 6 ст. 121, ст. 121-1, 121-2, ч. 1, 2 і 3 ст. 122, ч. 1 ст. 123, ст. 124-1, ст. 125, 126, ч. 1, 2 і 3 ст. 127, ст. 128, 129, ст. 132-1, ч. 6 і ч. 11 ст. 133-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 140 КУпАП.

Таким чином, інспектором патрульної поліції правомірно в даному випадку не було складено протокол про адміністративне правопорушення, та винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що постанова інспектора від 31 жовтня 2017 року серії БР № 198385 прийнята на підставі та в межах повноважень, наданих інспектору, у спосіб, що передбачені Конституцією України та чинним законодавством, за наявністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

В свою чергу, зазначеною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки позивач не мав при собі поліса обов'язкового страхування правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п. 2.1 (ґ) ПДР.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КпАП України про адміністративні правопорушення, настає в разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно з п. 2.1 (ґ) ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про скасування постанови інспектора від 31 жовтня 2017 року серії БР № 198385, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ст. 1 зазначеного Закону механічним транспортним засобом є транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3кВт.

Окрім того, екскаватор марки ЕК-18 днз 16017 В, яким керував 31 жовтня 2017 року позивач, належить ТОВ Полтава водопровід", має право виїжджати за межі даного підприємства, є учасником дорожнього руху.

Відповідно до діючого законодавства, що регулює даний вид правових відносин, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі, особа, яка керує ним, є учасником дорожнього руху і зобов'язана мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ, а так само поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або документи, на підставі яких особа звільняться від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності чи те, що на тип його транспортного засобу не встановлено коригуючий коефіцієнт.

Оскільки позивач при складанні інспектором патрульної поліції відносно нього постанови про адміністративне правопорушення не мав при собі поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на екскаватор ЕК-18 днз 16017В або документів, на підставі яких він звільняється від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності чи даних про те, що на тип його транспортного засобу не встановлено коригуючий коефіцієнт, на думку суду першої інстанції, постанова відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП є законною і обґрунтованою.

В свою чергу, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки на осіб власників таких транспортних засобів, як трактор, екскаватор, електротранспорт і т.д., не поширюється обовязковість Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів наземні транспортні засоби - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Крім того, трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні і меліоративні машини, сільськогосподарська техніка, інші механізми підлягають відомчій (а не державній) реєстрації в державних інспекціях сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах (а не підрозділах Міністерства внутрішніх справ України) згідно з статтею 34 Закону України Про дорожній рух та Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів.

Також, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не встановлені коригуючі коефіцієнти для екскаваторів та інших машин, що підлягають реєстрації в територіальних органах Держсільгоспінспекції України.

Таким чином, наявність полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності в осіб, які керують тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами, не є обов'язковою.

Вказана позиція узгоджується з правовим висновками, викладеними Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 20.11.2017р. по справі № 295/5430/17.

Отже, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, колегія суддів вважає, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення Серії БР № 198385 за вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КпАП України, прийнята з порушеннями вимог КпАП України, є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови інспектора від 31 жовтня 2017 року серії БР № 198385, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 3 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального права, а тому рішення підлягає частковому скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.01.2018 по справі № 552/7819/17 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування постанови серії БР № 198385 від 31.10.2017 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову серії БР № 198385 від 31.10.2017 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП закрити, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.01.2018 року по справі № 552/7819/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_5
Судді ОСОБА_6 ОСОБА_7