Справа № 308/6368/15-а
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/10657/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

за участі секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року (суддя Монич О.В., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом прокурора міста Ужгорода, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 Крістіна Василівна, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання рішення недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор міста Ужгорода, в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 3 червня 2015 року звернувся до суду з позовом до Ужгородської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту 1.19 рішення ХVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання № 919 від 31.05.2013 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул.Урожайної в м. Ужгороді з подальшою передачею її в оренду. В позові прокурор посилається на порушення спірним рішенням відповідача конституційних прав, зокрема права користування земельними ділянками, які перебували в користуванні неповнолітнього ОСОБА_2, та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача, що є неприпустимим в силу припису норм Конституції України, Цивільного кодексу України, перевищивши свої повноваження з огляду на норми частини другої статті 19 Конституції України, частини третьої статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Покликається на правомірність набуття неповнолітнім та третіми особами на стороні позивача прав користування земельними ділянками по вул. Урожайній, 46 та вул. Урожайній, 48, оскільки такі набуті на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувачів їх спадкодавців. Зазначає, що мав місце поетапний перехід права користування земельною ділянкою в м. Ужгороді, вул. Урожайна, 46 (колишня адреса с. Дравці Ужгородського району Закарпатської області, №269) від ОСОБА_6 (прабаба) через ОСОБА_7 (баба), через ОСОБА_8 (діда) та ОСОБА_9 (матір) до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_10 Аналогічно набули прав користування земельною ділянкою за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 48 (колишня адреса с. Дравці Ужгородського району Закарпатської області, № 270) треті особи на стороні позивача Юнґвірт О. Т., ОСОБА_4 через ОСОБА_11 (батька, чоловіка) від ОСОБА_12 (прабаба).

Прокурор зазначає, що двічі профільна постійна депутатська комісія з питань раціонального використання земельних ресурсів Ужгородської міської ради рекомендувала відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Урожайної в м. Ужгороді. Однак, пунктом 1.19 рішення сесії Ужгородської міської ради №919 від 31.05.2013 надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Урожайної з подальшою передачею її в оренду, яка на місцевості (в натурі) частково накладається на земельну ділянкунеповнолітнього ОСОБА_2 та на земельні ділянки громадян ОСОБА_5, ОСОБА_10, Юнґвірт О.Т. та ОСОБА_4

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року у справі №308/6368/15-а заявлений позов задоволено.

Не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача подала апеляційну скаргу на неї, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно встановлено, що докази подані стороною позивача щодо наявності у нього права користування на частину земельної ділянки, на яку надано дозвіл для виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_1, доводять факт не припиненого у нього права користування землею, а також неправильно застосував норми права, оскільки за правовою позицією Верховного Суду України право безстрокового користування земельною ділянкою громадян до оформлення права користування у встановленому порядку не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що прийняте на сесії Ужгородської міської ради рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість вказаного позову та необхідність його задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2013 Ужгородською міською радою прийнято рішення в частині пункту 1.19 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул. Урожайної з подальшою передачею її в оренду. В порядку реалізації рішення відповідача ОСОБА_1 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в м. Ужгороді, вул. Урожайна, Закарпатська області.

Позивач стверджує, а відповідач не заперечує, що відведена за рішенням Ужгородської міської ради ОСОБА_1 земельна ділянка на місцевості накладається на частину земельної ділянки, яка перебуває в користуванні неповнолітнього ОСОБА_2, інтереси якого представляє прокурор, його сестри ОСОБА_5 за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 46, та земельної ділянки третіх осіб Юнґвірт О.Т. та ОСОБА_4 за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 48. Згідно з матеріалами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в м. Ужгороді, вул. Урожайна, Закарпатська області земельній ділянці, що відводиться ОСОБА_1 присвоєно кадастровий номер :68:001:0127.

Згідно з Повідомленням про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою (оцінки земель) помилки, допущеної у його відомостях, від 28.11.2014 №/1 управління Держземагентства в Ужгородському районі повідомляє про перетин ділянки неповнолітнього ОСОБА_2 з земельною ділянкою кадастровий номер :68:001:0127; площа співпадає на 5,9681%.

Згідно з Повідомленням про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою (оцінки земель) помилки, допущеної у його відомостях, від 28.11.2014 №/1 управління Держземагентства в Ужгородському районі повідомляє про перетин ділянки ОСОБА_5 з земельною ділянкою кадастровий номер :68:001:0127; площа співпадає на 35,683%.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу ім. Шверніка, с. Баранинці від 09 березня 1954 року прийнята до колгоспу ім. Шверніка і їй виділено земельну ділянку згідно з Статутом сільгоспартілі. Повноваження загальних зборів земельних товариств щодо розпорядженням землею встановлені ст.ст. 51, 52 Земельного кодексу УРСР.

Згідно з відповіддю Баранинської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 13.04.2016 №97 відомості про інші земельні ділянки ОСОБА_6, яка мешкала за адресою с. Дравці, 269, відсутні.

Згідно з ст. 9 розділу І «Про право на землю трудового користування» Земельного кодексу У.Р.С.Р. громадяни, які бажають отримати землю в трудове користування, наділяються землею або земельними товариствами, до складу яких вони входять, або земельними органами, якщо в розпорядженні останніх є запасна земля, призначена для трудового користування.

Право на землю, надану в трудове користування, безстрокове і може бути припиненим тільки на підставах, вказаних в законі (ст. 11 розділу І «Про право на землю трудового користування» Земельного кодексу УРСР). Двором відповідно до положення ч. 66 Земельного кодексу УРСР 1922 року визнається сімейно-трудове обєднання осіб, що спільно ведуть сільське господарство.

Станом на 1974-1976 роки згідно з Погосподарською книгою Баранинської сільської ради, том 4, с.67, особовий рахунок №614 по земельній шнуровій книзі №102, за адресою с. Дравці, №269, голова сімї ОСОБА_6, в особистому користуванні господарства знаходиться землі 0,32 га.

Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних рад народних депутатів (ч.5 ст.20 ЗК УРСР 1970 року).

Згідно з обліком в Погосподарській книзі (особистий рахунок №614, книга №102) сімяЛадики Є.М. відноситься до суспільної групи господарства колгоспники. З 1968 року ОСОБА_6 - пенсіонер.

Відповідно до ст. 63 Земельного кодексу УРСР від 08.07.1970 право колгоспного двору на присадибну ділянку засвідчується записом в земельній шнуровій книзі колгоспу.

Право на надану присадибну земельну ділянку зберігається за колгоспними дворами, в яких єдиний працездатний член двору призваний на дійсну строкову військову службу в ряди Збройних Сил СРСР або перебуває на виборній посаді, пішов учитися, тимчасово перейшов на іншу роботу за згодою колгоспу або в порядку організованого набору, а також коли в складі колгоспного двору залишились тільки неповнолітні.Право користування присадибною ділянкою зберігається також за колгоспними дворами, всі члени яких втратили працездатність внаслідок старості або інвалідності (ст. 65 ЗК УРСР 1970 року).

В 1988 році право власності на будинок, господарські будівлі і споруди на земельній ділянці в м. Ужгороді, вул. Урожайна, 46 за договором дарування від 04.04.1988 року перейшло до ОСОБА_7, доньки ОСОБА_6 25.02.1995 ОСОБА_6 померла (свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 496080 від 25 лютого 1993 року).

Відповідно до статті 30 Земельного кодексу України ( в ред. від 13.03.1992 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Згідно з Указом Президії Верховної ОСОБА_10 Української РСР від 12.07.1976 №1078-IX с. Дравці Баранинської сільської ради включено в межі міста Ужгорода Закарпатської області.Землі, приєднані до міста Ужгорода з землекористувань району, відповідно до рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів №88 від 20.03.1984 залишені в користуванні попередніх землекористувачів.

04.02.2004 ОСОБА_7 померла. Спадкоємцями на житловий будинок, господарські будівлі і споруди стали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Межі та розміри земельної ділянки, яка перебувала в користуванні домоволодіння за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 46, визначені в плані інвентаризаційної справи №7680, складеної 29.11.2004.

В подальшому згідно з свідоцтвами про право на спадщину за законом від 29 квітня 2009 року (спадкова справа №408/2007 рік), Договором дарування частини будинку від 11.02.2013 року неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_2, інтереси якого представляє прокурор, та ОСОБА_10 отримали будинок за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 46, у спільну часткову власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_7, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Однак, ґрунтуючись на позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні 5-рп/2005 від 22.09.2005 року, суд приходить до переконання, що незалежно від того, коли було прийнято рішення про виділення земельної ділянки громадянам для тих чи інших потреб, право на них є непорушним.

Конституційний Суд України зазначив, що згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства. Поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалась можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з не переоформленням правового титулу.

Щодо прав користування земельною ділянкою третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 48, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до архівної довідки від 03.08.2015 №Ю-164/01-23 згідно з записами в по господарській книзі Дравецької сільської ради за 1950-1952 роки у домоволодінні №170 с. Дравці, голова сімї ОСОБА_13, колгоспник колгоспу ім. Шевченка з 01.02.1949, дружина ОСОБА_12, у користуванні знаходилось 1950 рік 0,26 га; 1951-1952 роки 0,25 га, з них буд будівлею 0,01 га.

Згідно із записами в Погосподарській книзі Баранинської сільської ради, том 4, с. 69, особовий рахунок № 616, по земельній шнуровій книзі №103, адреса с. Дравці, 270, голова сімї- Гомбош Т. С., в особистому користуванні користуванні господарства в 1974-1976 роки знаходилось 0,22 га, з них під будівлями 0,01 га. 01.03.1990р. ОСОБА_12 померла. Спадкоємцем був ОСОБА_11, який помер 07.02.2008р. Домоволодіння за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 48 набули у спільну часткову власність у порядку спадкування за законом ОСОБА_4, Юнґвірт О. Т. (свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.06.2009р.).

Розміри та межі землекористувань за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 46, та вул. Урожайна, 48, які на місцевості обмежені природніми обєктами землями загального користування, провулком, підтверджуються викопіюванням з генерального плану міста по вул. Урожайній, 48 а, від травня 2014 року, викопіюванням з генерального плану міста по вул. Урожайній, 50, від січня 2007 року.

Відповідачем не доведено, що земельні ділянки за адресами м. Ужгород, вул. Урожайна, №46 та вул. Урожайна, № 48, вилучалися із користування попередніх землекористувачів, якими станом на дату прийняття спірного рішення в 2013 році були ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_10 (вул. Урожайна, 46) та ОСОБА_4, Юнґвірт О.Т. (вул. Урожайна, 48). 30.08.2015 року померла Юнґвірт О.Т., правонаступники у справу не залучалися.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції 2001 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 ЗК України). Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок (ч.1 ст. 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (ч.2 ст. 123 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч. 3 ст. 123 ЗК України).

Згідно з висновком про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її в оренду для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м. Ужгород, вул. Урожайна, Закарпатської області, виданим ОСОБА_1 Управлінням Держземагентства в Ужгородському районі від 18.02.2014 №97/03-14, останній відводиться земельна ділянка за рахунок земель громадян, яким надані землі у власність і користування.

Суд констатує, що рішення Ужгородської міської ради від 31.05.2013 №919 в частині надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої в м. Ужгороді, вул. Урожайна, Закарпатська області, прийнято з порушенням вимог ст.123 ЗК України, оскільки у попередніх землекористувачів ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4, Юнґвірт О.Т. не вилучено частину ділянок, за рахунок яких формується нова земельна ділянка ОСОБА_1, свою письмову згоду, засвідчену нотаріально,на вилучення частин таких земельних ділянок, землекористувачі не надали. Окрім цього, таке рішення порушує права вказаних землекористувачів, які їм гарантовані Конституцією та законами України.

Відтак, отримавши земельну ділянку в порядку успадковуваного довічного володіння від спадкодавців, у яких ця земельна ділянка була в постійному користуванні, ОСОБА_2, ОСОБА_5, та ОСОБА_10 є законними користувачами (володільцями) земельної ділянки за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 46, площею 0, 22 га, а ОСОБА_4 та Юнґвірт О.Т. земельної ділянки за адресою м. Ужгород, вул. Урожайна, 48, площею 0, 22 га. Разом з тим, вказане рішення прийнято відповідачем і в порушення норм генерального плану м. Ужгорода, затвердженого ХХІХ сесією Ужгородської міської ради IV скликання від 04 червня 2004 року №313.

Згідно із рішенням, яке оскаржується прокурором, земельна ділянка відводиться ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд.

Згідно викопіювання з плану міста по вул. Урожайній, що виготовлене в січні 2014 року комунальним підприємством «Архітетектурно-планувальне бюро» на замовлення ОСОБА_1, спірна ділянка відводиться третій особі частково і за рахунок земель загального користування (проїжджої частини провулку Урожайного) з порушенням плану червоних ліній та ліній регулювання забудови. Визначення територій для містобудівних потреб здійснюється відповідно до затвердженої містобудівної документації з урахуванням планів земельно-господарського устрою (ст. 21 Закону України «Про основи містобудування»).

Відповідно до статті 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Містобудівна документація є основою зокрема для: вирішення питань раціонального використання територій, регулювання розселення; підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації; вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій; вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб (ст. 17 Закону України «Про основи містобудування»). Вимоги містобудівної документації є обовязковими для виконання всіма субєктами містобудування (ст. 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обовязковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації (ч.1, 2 ст.25 ЗаконуУкраїни «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відтак прийняте на сесії Ужгородської міської ради рішення ХVII сесії Ужгородської міської ради VI скликання № 919 від 31.05.2013в частині пункту 1.19 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в районі вул.Урожайної в м. Ужгороді з подальшою передачею її в оренду не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість вказаного позову та необхідність його задоволення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається. Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись: ч.3 ст.243, ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_14
судді ОСОБА_15
ОСОБА_16
Повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року.