Справа № 808/3878/17
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2018-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2018 року Справа № 808/3878/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Ханкіші кизи до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування рішення,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2

( діє на підставі доручення № МЦ2 - 727 від 05.12.2017 року)

від відповідача - ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності № 2301.6-141/23.1-18 від 05.01.2018 року)

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 Ханкіші кизи (далі - позивач) до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд скасувати рішення від 13 листопада 2017 року №2301/03-25347 Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

14 грудня 2017 року ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 10 січня 2018 року.

10 січня 2018 року ухвалою суду призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Також 10 січня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 22 січня 2018 року.

Представник позивача в судовому засіданні обґрунтував позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та зазначив, що 13 листопада 2017 року прийнято рішення №2301/03-25347 Управлінням державної міграційної служби України в Запорізькій області, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий позивачу 20 серпня 2003 року та вважає таке рішення таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства України. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволені адміністративному позові відмовити в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу є обґрунтованим та прийнятим відповідно до чинного законодавства згідно пункту 1 частини 1 статті 12 Закону №2491-ІІІ, оскільки зясовано, що дозвіл на імміграцію виданий на підставі свідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 22 січня 2018 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача розглянувши матеріали справи, суд зясував наступне.

Судом встановлено, що 15 липня 2003 року позивачка звернулась до Орджонікідзевського РВ УМВС України в Запорізькій області з заявою про надання дозволу імміграцію в Україні, яка має чоловіка громадянина України.

За результатом розгляду даної заяви та поданих позивачем документів, УМВС України в Запорізькій області прийнято висновок від 20 серпня 2003 року про залишення на постійне проживання в Україні позивача.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» громадянці ОСОБА_4 Азербайджан ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію, про що документовано посвідкою на постійне проживання в Україні від 30 вересня 2003 року серія ЗП №1070, терміном безстроково.

Позивачка звернулась до Вознесенівського РВ у місті Запоріжжі УДМС в Запорізькій області з заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання, у звязку з непридатністю до користування.

Після чого Вознесенівським РВ у місті Запоріжжі УДМС в Запорізькій області, для проведення перевірки, отримано з архіву УДМС України в Запорізькій області справу про залишення в Україні на постійне місце проживання № 57539.

За результатами перевірки документів Управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області 13 листопада 2016 року складено висновок, в якому зазначено про необхідність скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 Ханкіші кизи, оскільки на момент подання заяви та оформлення дозволу на імміграцію в України її чоловік ОСОБА_5 у громадянстві України не перебував.

На підставі зазначеного висновку управлінням Державної міграційної служби України в Запорізькій області прийнято оскаржуване рішення від 13 листопада 2017 року № 2301/03-25347 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки ОСОБА_4 Азербайджан ОСОБА_1 Ханкіші кизи на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про іміграцію».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, 30 вересня 2003 року УМВС України в Запорізькій області видано громадянці ОСОБА_4 Азербайджан ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання від 30 вересня 2003 року серія ЗП №1070, терміном безстроково.

При зверненні до органу міграційної служби позивачем наведено факти, пов'язує можливість вважати іноземців або осіб без громадянства такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, а саме, позивачем при зверненні у 2003 році до міграційної служби були надані належні докази того, що має чоловіка громадянина України.

При цьому, слід зазначити, що при наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні громадянці ОСОБА_4 Азербайджан ОСОБА_1 відповідний орган проводив перевірки підстав її залишення на постійне проживання на території України та, не виявивши підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, документував посвідками.

Вирішуючи спір суд зазначає, що статтею 1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію», визначено підстави для скасування дозволу на імміграцію. Так, дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

З матеріалів справи вбачається, що з боку позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання дозволу на імміграцію в Україну: не було подано свідомо неправдивих відомостей, документи не містять недостовірних даних та не є підробленими.

Посилання представника відповідача щодо неправдивих відомостей відносно дітей позивача, не можуть бути прийнятті судом до уваги, оскільки наявність (або відсутність) їх громадянства не було підставою для видачі посвідки у 2003 році.

Досліджені в судовому засіданні матеріали справи про залишення в Україні на постійне місце проживання № 57539 (копії долучено до адміністративної справи) встановлено, що у справі міститься висновок начальника ВГІРФО Орджонікідзевського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області (а.с. 32), заява позивача про отриманні дозволу на проживання (а.с. 33-34), заява анкета чоловіка позивача (а.с. 35), повідомлення голові Орджонікідзевській райадміністрації (а.с. 36), копія паспорту позивача (а.с. 37-38), довідка № 5 про реєстрацію особи громадянином України (а.с. 39), свідоцтва про народження та укладення шлюбу (а.с. 40-41), заява про реєстрацію за місцем проживання (а.с. 42), договір купівлі - продажу нерухомого майна (а.с. 43), довідка МВС щодо відсутності відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності на територій України (а.с. 44), лист УСБУ в Запорізькій області № 10/2036 від 13 серпня 2003 року (а.с. 45).

Наведені документи знаходяться у незадовільну стані для встановлення належних по справі обставин.

Судом з наведених матеріалів встановлено, що у заяві позивача про отримання дозволу визначено громадянство чоловіка за Азербайджанською республікою, але також прийнято до уваги наявність довідки № 5 про реєстрацію ОСОБА_5 громадянином України.

Також суд враховує, що позивач проживає на території України, та вважає, що навіть у разі допущення міграційними органами помилки при прийнятті рішення про надання дозволу на імміграцію, за умови відсутності факту подання заявником (позивачем) свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, позивач не повинен нести відповідальність за помилки допущені з боку міграційних органів.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених підпунктом 1 пунктом 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" та були б підставою для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Крім того, суд наголошує, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про скасування рішення від 13 листопада 2017 року №2301/03-25347 Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Скасувати рішення від 13 листопада 2017 року №2301/03-25347 Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

Присудити на користь ОСОБА_1 Ханкіші кизи за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області судові витрати у вигляді судового збору сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений статті 255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений статтею 295 КАС України.

Рішення буде складено у повному обсязі відповідно до частини 3 статті 243 КАС України, протягом десяти днів.

Рішення у повному обсязі виготовлено 31 січня 2018 року.

Суддя Д. В. Татаринов