Справа № 817/149/17
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

20 лютого 2018 року

справа №817/149/17

адміністративне провадження №К/9901/4413/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі №817/149/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроспецмонтаж» до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, третя особа - Приватне підприємство «Импульс» про визнання протиправним та скасування податкового рішення повідомлення, -

У С Т А Н О В И В :

01 лютого 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнеагроспецмонтаж» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення податкового органу від 27 грудня 2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 203133 грн. - основного платежу та 50783 грн. 25 коп. штрафної (фінансової) санкції, з мотивів безпідставності його прийняття.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 27 грудня 2016 року № .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із змісту пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.11 статті 201 ПК України та вказував, що відсутність у суб'єкта господарювання (контрагента) достатніх матеріальних та будь-яких інших ресурсів для здійснення господарської діяльності, не має своїм наслідком недійсність укладеного ним правочину і не може слугувати доказом наявності у вказаного суб'єкта господарювання такої мети як порушення інтересів держави у сфері оподаткування. Суд зазначив, що, позивачем надано для суду договір субпідряду від 04.11.2015 року № 04/11, укладений з приватним підприємством «САМ-ЛЕВ», предметом якого стало виконання вказаних в основному договорі робіт. Крім того, ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду 25 травня 2017 року задоволено клопотання позивача та залучено як третю сторону, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство «Импульс».

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року залишено без змін.

6 грудня 2017 року відповідачем по справі подано касаційну скаргу, в якій податковий орган, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

У доводах касаційної скарги податковий орган з посиланнями на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, практику Європейського суду з прав людини, підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пункти 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, статті 11, 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства. Серед іншого звертає увагу на те, що судові рішення обґрунтовані доказами які надані під час судового розгляду та не були предметом перевірки.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили.

Спірне податкове повідомлення - рішення прийняте на підставі акту перевірки від 04.10.2016 р. складеного за результатами проведення податковим органом планової виїзну документальну перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаєморозрахунках з Товариством з обмеженою відповідальністю «Импульс» за період з 01 листопада 2015 р. по 31 грудня 2015 р.

Висновками акту перевірки податковим органом встановлено порушення Товариством абзацу першого пункту 198.6 статті 198, пункту 198.2, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено податковий кредит по операціям з ПП «Импульс» в сумі 203133 грн. в т.ч. листопад 2015 року у сумі 41666 грн. 67 коп., грудень 2015 року у сумі 161466 грн. 73 коп.

Спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України, а також Законом України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Як правильно встановили суди попередніх інстанцій в межах спірних відносин позивачем сформований податковий кредит у двох звітних податкових періодах за взаємовідносинами з ПП «Импульс» (контрагент позивача) за результатами виконання комплексу будівельно-монтажних робіт. Обсяг, склад вартість робіт не є спірними між сторонами.

Колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій, що господарські операції по факту яких складені та виданні податкові накладні повністю підтвердженні.

Порушення позивачем норм пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, яким встановлено дату віднесення сум податку до податкового кредиту в акті перевірки, впродовж розгляду справи в судах всіх інстанцій податковим органом не визначене та не доведене. Визначення податку звітних періодів здійснено відповідно до положень пункту 198.3 цієї статті, жодних застережень з цього приводу податковим органом не зазначено. Податковий кредит сформований на підставі податкових накладних належним чином оформлених та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відтак, всі норми Податкового кодексу України позивачем дотриманні.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач у своїй апеляційній скарзі вказував, що під час перевірки йому не надавались та не досліджувались документи на виконання договору субпідряду від 04 листопада 2015 року №04/11, який укладено між Приватним підприємством «Импульс» та Приватним підприємством «САМ-ЛЕВ», предметом якого було виконання будівельно-монтажних робіт з будівництва об'єкту «Центральна районна лікарня в смт. Рокитне Рівненської області». Акти приймання виконаних робіт форми КБ 2 за листопад та грудень 2015 року, акти приймання-передачі будівельних матеріалів, видаткові накладні на придбання цих матеріалів надані виключно під час судового розгляду. Актом перевірки про укладення договору субпідряду із Приватним підприємством «САМ-ЛЕВ» не зазначено.

Належним доказом виконання субпідрядних робіт є Довідка № КБ-3, її наявність та дослідження свідчить про наявність виконання робіт субпідрядником.

Варто відзначити, що з 19.09.2011 року типова форма стала примірною. Так, Національними стандартами України (ДСТУ) із ціноутворення в будівництві, зокрема, ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, передбачено примірні форми первинних документів з обліку в будівництві, які мають використовуватися з 01 січня 2014 р. під час проведення взаєморозрахунків за обсяги виконаних будівельних робіт, серед них і форма № КБ-3 - довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати. Форма № КБ-3, таким чином, є первинним документом, на підставі якого здійснюється відображення вартості будівельних витрат та сум на їх покриття. Відсутність в акті перевірки дослідження взаємовідносин із субпідрядником контрагента позивача посвідчує вибірковий метод проведення перевірки. Обсяг робіт виконаний контрагентом позивача, і сформований за результатом будівництва податковий кредит жодним чином не пов'язаний з тим виконував ці роботи підрядчик самотужки або укладав договір субпідряду, оскільки право на формування податкового кредиту пов'язано не з виконавцем а з обсягом виконаних робіт.

Судом першої та апеляційної інстанцій надано належну оцінку вказаним обставинам.

Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 27 липня 2017 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року у справі №817/149/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді: С.С.Пасічник

В.П.Юрченко