Справа № 803/691/17
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року

Київ

справа №803/691/17

адміністративне провадження №К/9901/3389/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., за участі секретаря судового засідання - Титенко М.П., представник позивача - С.М. Філюк, представник відповідачів - І.Ю. Федорчук, розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуОСОБА_4
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 (колегія у складі суддів: Гуляк В.В., Коваль Р.Й., Судова-Хомюк Н.М.)
у справі № 803/691/17
за позовомОСОБА_4
доКовельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області (далі - ОДПІ), Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ДФС)
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до ОДПІ та ДФС (залучений судом, ухвала від 30.06.2017), у якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.11.2016 №000635312, №000634312, №000633312 та податкову вимогу від 15.02.2017 №493-03.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила про те, що спірні рішення контролюючого органу прийняті на підставі перевірки, яка проведена з істотними порушеннями вимог Податкового Кодексу, як наслідок - її висновки є необґрунтованими, а спірне податкове повідомлення-рішення - незаконним.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 05.07.2017 (головуючий суддя - Костюкевич С.Ф.) позов задоволено. Визнано протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ОДПІ від 30.11.2016 №000635312, №000634312, №000633312. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу ДФС від 15.02.2017 №493-03.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанцій зазначив про правомірність проведеної відповідачем перевірки діяльності позивача за відповідні періоди, а також про те, що виявлені за її наслідками порушення податкового законодавства не підтверджуються жодними доказами, а грошові кошти, які надходили на рахунки позивача не є доходами, отриманими від будь-якої діяльності в розумінні пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у задоволенні позову. Свій висновок суд обґрунтував необхідністю відображення у податковій звітності всіх грошових доходів, які надійшли на власні банківські рахунки від третіх осіб, та як наслідок необхідність їх оподаткування.

Не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, оскільки вважає, що воно було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказується на те, що судом апеляційної інстанції не була приділена увага допущеній відповідачем процедурі під час проведення документальної виїзної перевірки, про проведення якої вона не повідомлялась та не дивлячи на її вид була проведена не за її місцем реєстрації. При цьому, доводить хибність поглядів суду апеляційної інстанції, які абсолютно ідентичні поглядам контролюючого органу, що наявні на її рахунках грошові кошти не є доходом, в тому числі від здійснення підприємницької діяльності, яка станом на час звернення із цим позовом до суду була припинена.

У відзивах від відповідачів, які надійшли до касаційного суду вбачається про не визнання даної касаційної скарги, та як наслідок погодженням із рішенням суду апеляційної інстанції.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду від 11.04.2016 ОДПІ в період з 03.11.2016 по 07.11.2016 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства щодо повноти нарахування та сплати податку з доходів фізичних осіб до бюджету за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, про що складено акт №102/13- від 14.11.2016.

Вказаним актом було встановлено, що позивачем не подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2013, 2014 та 2015 роки, чим допущено порушення вимог пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст.179 ПК України; не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2013 рік дохід, отриманий від осіб, які не є податковими агентами в сумі 907748 грн., за 2014 рік - 2 571 703 грн., за 2015 рік - 205 931 грн., в результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік - 154 317,16 грн., за 2014 рік - в сумі 434 189,51 грн. та 2015 рік в сумі 41 186,20 грн., чим допущено порушення вимог пп. 164.2.1 п. 164.2 ст.164 ПК України; занижено суму військового збору за 2015 рік на 3 088,97 грн., чим допущено порушення вимог Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та пп. 1.2 п. 16 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Виявлене порушення відповідач пов'язує з фактом невключення позивачем до загального оподаткованого доходу та несплатою податкових зобов'язань з отриманих позивачем на свій рахунок (ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») протягом періоду з 27.06.2013 по 29.07.2015 готівкою коштів, які надійшли від третіх осіб на загальну суму 3365382 грн. 00 коп.

За результатом проведеної перевірки, на підставі акта перевірки ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення: №000634312 від 30.11.2016, яким визначено суму грошового зобов'язання зі сплати штрафних санкцій в сумі 510 грн.; №000635312 від 30.11.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 787116 грн. 09 коп., в т.ч. 629 692,87 грн. - податкове зобов'язання та 157 423,22 грн. - штрафні (фінансові) санкції; №000633312 від 30.11.2016, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 4053 грн. 25 коп., в т.ч. 3 088 грн. 97 коп. - податкове зобов'язання, 772,24 грн. - штрафні (фінансові) санкції та 192,04 грн. пеня;

На підставі вказаних податкових повідомлень-рішень, ДФС сформовано податкову вимогу від 15.02.2017 №493-03 про сплату боргу в сумі 1082564 грн. 62 коп.

Разом з тим, касаційний суд вважає висновки суду апеляційної інстанції передчасними, та такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а відтак таке судове рішення не є таким, що відповідає вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп. 16.1.2.-16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Контролюючі органи у відповідності до приписів статті 19 ПК України, серед іншого, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів і контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Відповідно до пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Згідно із п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Аналіз наведених норм ПК України дає підстави для висновку, що задля дотримання балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових виїзних. Відповідно лише дотримання цих умов може бути належною підставою для прийняття наказу про проведення перевірки.

Відповідно з метою встановлення факту правомірності прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень, зокрема, слід було з'ясувати дотримання податковим органом порядку проведення перевірки, тим більше враховуючи те, що позивач під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій, а також в касаційній скарзі, наголошував на порушенні податковим органом порядку її проведення.

Проте, суди попередніх інстанцій вказаним доводам правової оцінки не надали, не встановили чи відповідають вони дійсності. Висновки судів про дотримання процедури проведення вказаної перевірки є поверхневими та були надані лише в розрізі прийнятої слідчим суддею ухвали про можливість проведення такої (справа №161/4552/16-к). При цьому, суд апеляційної інстанції, взагалі не надав оцінки вказаним обставинам.

Отже, поза межами дослідження залишена необхідність встановлення обставин щодо того, який саме вид перевірки був призначений податковим органом (виїзна - невиїзна) та чи відповідає він за процедурою фактично проведеному виду перевірки, чи належним чином був повідомлений позивач про її проведення.

Крім того, важливо встановити дотримання строків донарахування грошових зобов'язань податковим органом, оскільки, в силу приписів п.п.102.1 Податкового кодексу України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З акту перевірки вбачається, що поповнення рахунку готівкою здійснювалось з червня 2013 року по червень 2015 року, перевірка проведена - 14.11.2016, а спірні податкові повідомлення-рішення прийняті 30.11.2016.

Щодо змісту встановленого ОДПІ порушення позивачем податкового законодавства як неподання звітності та несплата податкових зобов'язань з отриманих на її картковий рахунок більше ніж 3 млн. гривень від третіх осіб, слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції, перелічуючи положення ПК України, які стосуються спірних правовідносин, надавши їм правовий аналіз, зазначив, що: належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що позивач перебувала у взаємовідносинах з вказаними в акті перевірки фізичними особами, які б були пов'язані з реалізацією та оплатою певних товарів не встановлено. Також, відповідачем суду не надано доказів, що позивач реалізовувала певні товари чи надавала послуги і за це на картку отримувала кошти. Крім того, відповідачем жодним чином не доведено факт перерахунку грошових коштів, які були внесені на картковий рахунок позивача, що пов'язані з будь-якою підприємницькою або фінансовою діяльністю.

Суд апеляційної інстанції, не спростовуючи вказаних висновків суду першої інстанції, скасовує його рішення та приходить до протилежних, згідно яких вказує на відсутність в матеріалах справи жодних доказів на підтвердження боргових зобов'язань третіх осіб перед позивачем, як на підставу правомірності її дій по недекларуванню отриманих сум коштів на банківський рахунок.

Підсумовуючи зазначене, є прийнятними доводи заявника касаційної скарги, в частині недослідження судом апеляційної інстанції чи є дохід, отриманий позивачем доходом, який підлягає оподаткуванню. Такими можуть бути, дослідження банківських виписок щодо руху коштів на даному рахунку, наявного та/або встановленого умислу (вирок по кримінальній справі, ухвали суду про закриття кримінального провадження у зв'язку із нереабілітуючими обставинами, тощо) позивача по зменшенню податкових зобов'язань за період з 2013-2015 роки, інші доводи.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно частини 4 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином усіх обставин справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 341, 344, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково. 2. Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2017 та направити справу на новий розгляд до Львівського апеляційного адміністративного суду.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П. Юрченко
Судді І.А. Васильєва
С.С. Пасічник

Повне судове рішення складено 23 лютого 2018 року