Справа № 826/10604/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2018 року № 826/10604/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт», про скасування містобудівних умов та обмежень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та просять суд визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 20 січня 2016 року № 45/16/12-3/009 щодо реконструкції мансардного поверху приміщення № 62 в будинку АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати.

В обґрунтування позову позивачі зазначають, що їх представником за адвокатським запитом було отримано копію містобудівних умов та обмежень від 20 січня 2016 року № 45/16/12-3/009 виданих Департаментом містобудування та архітектури Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для товариства з обмеженою відповідальністю «БКФ «Граніт» про реконструкцію приміщення № 62 в будинку АДРЕСА_1.

Однак, проведення будівельних робіт та руйнування залізобетонної стяжки над технічним поверхом, яка є дахом будинку та одночасно основним несучим елементом будівлі, який технологічно утримує цілісність його стін та каркасу, призведе до руйнування будинку. Окрім того, здійснення повної реконструкції загальнобудинкових комунікацій, які знаходяться на технічному поверсі, призведе до зміни технологічних показників комунікацій та виведення їх з ладу.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/10604/17 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях.

З огляду на викладене, судом ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії).

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартир № 38 та відповідно № 52 в будинку АДРЕСА_1

На адвокатський запит їх представника було отримано копію містобудівних умов та обмежень від 20 січня 2016 року № 45/16/12-3/009 виданих Департаментом містобудування та архітектури Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для товариства з обмеженою відповідальністю «БКФ «Граніт» про реконструкцію приміщення № 62 в будинку АДРЕСА_1, яке є технічним поверхом будинку висотою 1,58 метрів, в якому знаходяться загальнобудинкові телекомунікації.

З вказаними містобудівними умовами та декларацією про початок виконання будівельних робіт «Реконструкція мансардного поверху (8-й поверх) зі збільшенням висоти та зміною функціонального призначення приміщень № 62 (художньої майстерні) під квартири № 63, № 64, № 65, яка була зареєстрована ще 01 липня 2016 року №КВ50 ДДАБІ у місті Києві для Товариства з обмеженою відповідальністю «БКФ «Граніт», останнє планує розпочати руйнування залізобетонної стяжки над технічним поверхом, яка є дахом будинку та, одночасно, основним несучим елементом будівлі, який технологічно утримує цілісність його стін та каркасу. Отже, як зазначається у зазначених документах, руйнування вказаної стяжки технічного поверху (товщиною понад 1 м) призведе до руйнування будинку, а при проведенні робіт по руйнуванню технічного поверху ТОВ «БКФ «Граніт» також буде здійснювати повну реконструкцію загальнобудинкових комунікацій, які знаходяться на технічному поверсі, що призведе до зміни технологічних показників комунікацій та виведення їх з ладу.

Оцінивши наявні документи в матеріалах справи, з урахуванням пояснень позивача та заперечень відповідача, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому та об'єктивному досліджені доказів дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року (далі - Закон) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки,відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Статтею 6 Закону передбачено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 16 планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту та документації із землеустрою визначається будівельними нормами, державними стандартами і правилами та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення) містобудівної документації, яке складається і затверджується її замовником за погодженням з розробником.

У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. План зонування території може розроблятися і як окрема містобудівна документація після затвердження генерального плану (частина перша статті 17 Закону).

Згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

План зонування території встановлює функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону, детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території (частина третя статті 19 Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону, Детальний план території визначає:

1) принципи планувально-просторової організації забудови;

2) червоні лінії та лінії регулювання забудови;

3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами;

4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території;

5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування;

6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови;

7) черговість та обсяги інженерної підготовки території;

8) систему інженерних мереж;

9) порядок організації транспортного і пішохідного руху;

10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі;

11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Відповідно до частини першої статті статті 26 Закону суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Згідно з частиною п'ятою зазначеної статті проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

з твердження проектної документації;

виконання підготовчих та будівельних робіт;

прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

реєстрація права власності на об'єкти містобудування.

Основними складовими вихідних даних, відповідно до частини першої статті 29 Закону, є:

містобудівні умови та обмеження;

технічні умови;

завдання на проектування.

Відповідно до частин другої та третьої зазначеної статті, фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органу сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Частинами четвертою та п'ятою зазначеної статті передбачено, що спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюється спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви. Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури (частина сьома статті 29 Закону).

Частиною першою статті 37 Закону передбачено, що на виконання будівельних робіт на об'єктах будівництва, що належать до IV і V категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику ( у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст визначено Порядком про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального липня господарства України від 07 липня 2011 року № 109 (далі - Порядок № 109).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку № 109, містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно з пунктом 2.2 Порядку № 109 для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються:

засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою;

ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі);

викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності);

черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру);

фотофіксація земельної ділянки (з оточенням);

містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку № 109 розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності"

Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1 цього розділу.

Склад та зміст містобудівних умов та обмежень встановлено розділом ІІІ Порядку № 109.

Містобудівні умови та обмеження складаються з текстової та графічної частин.

Текстова частина містобудівних умов та обмежень містить розділи:

1) «Загальні дані», який містить в собі: а) назву об'єкта будівництва; б) інформацію про замовника; в) наміри забудови; г) адресу будівництва або місце розташування об'єкта; ґ) документа, що підтверджує право власності або користування земельною ділянкою (крім випадків, передбачених пунктом 2.3 розділу ІІ цього Порядку); д) площу земельної ділянки; е) цільове призначення земельної ділянки; є) посилання на містобудівну документацію (у разі наявності); ж) функціональне призначення земельної ділянки; з) основні техніко-економічні показники об'єкта будівництва;

2) «Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки», які містять: а) граничнодопустиму висоту будівель; б) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; в) максимально допустиму щільність населення (для житлової забудови); г) відстані від об'єкта, який проектується, до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови; ґ) планувальні обмеження (зони охорони пам'яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони); д) мінімально допустимі відстані від об'єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд; е) охоронювані зони інженерних комунікацій; є) вимоги до необхідності проведення інженерних вишукувань згідно з державними будівельними нормами ДБН А.2.1-1-2008 "Інженерні вишукування для будівництва"; ж) вимоги щодо благоустрою з урахуванням положень Закону України "Про благоустрій населених пунктів"; з) забезпечення умов транспортно-пішохідного зв'язку; и) вимоги щодо наявності місць для постійного зберігання автотранспорту; і) вимоги щодо охорони культурної спадщини з урахуванням положень Закону України "Про охорону культурної спадщини"; ї) вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень.

Судом з доданих до матеріалів справи документів встановлено, що 22 травня 2009 року Головним управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» свідоцтво про право власності САС № 401817 на нежиле приміщення № 62 - художня майстерня площею 288,70 кв.м., яке розташоване у місті Києві, по вулиці Вєтрова, 11 на підстав наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 травня 2009 року № 733-С/ЮНП.

09 вересня 2014 року вказане приміщення внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( з відкриттям розділу) індексний номер 15671028.

03 липня 2008 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти видано технічний паспорт на нежитлове приміщення в якому вказано план за поверхами та журнал підрахунку площі нежитлового приміщення.

20 січня 2016 року Департаментом містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видано ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на вулиці Назарівській (Вєтрова), 11 у Шевченківському районі міста Києва.

Як вбачається з виданих містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки, які долучено до матеріалів справи, замовниками будівництва є ТОВ «БКФ «Граніт» а наміри забудови зазначено як реконструкція мансардного поверху зі збільшенням висоти до 2,75 метрів та зміною функціонального призначення приміщення № 62 (художньої майстерні) під квартири (3 квартири) з влаштуванням окремих входів до кожної квартири.

Відповідно до пунктів 8, 9 «Загальні дані» спірних містобудівних умов та обмежень, вони виконані відповідно до чинного Генерального плану міста Києва та проекту планування приміської зони до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804, за функціональним призначенням належить до території житлової середньо поверхової забудови.

Окрім того, з доданих до матеріалів справи містобудівних умов та обмежень вбачається, що вони містять всі передбачені законодавством розділи.

В них також зазначено про те, що відповідачем встановлені вимоги щодо забезпечення замовниками відповідності забудови вимогам ДБН 360-92**, в тому числі: без зміни існуючої поверховості будинку , максимально допустимого відсотку забудови земельної ділянки, максимально допустимої щільності населення, планувальних обмежень, мінімально допустимих відстаней від об'єктів, які проектуються, до існуючих будинків та споруд, охоронюваних зон.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у відповідача як у спеціально уповноваженого органу містобудування та архітектури були відсутні підстави для відмови у видачі містобудівних умов і обмежень, оскільки наміри забудови земельної ділянки відповідають цільовому призначенню земельної ділянки та положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Правовими наслідками видачі замовнику будівництва містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є виникнення у замовника будівництва прав на проектування об'єкта будівництва для здійснення забудови земельної ділянки.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2014 року розтлумачено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

В постанові Верховного Суду України від 10 квітня 2012 року у справі № 21-1115во10 зазначено, що: "суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням".

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, однак обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Правовими наслідками видачі відповідачем Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №45/16/12-3/009-16 від 20 січня 2016 року " на об'єкт будівництва, який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Назарівська (Вєтрова), 11 у місті Києві, є виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «БКФ «Граніт» прав на проектування вказаного об'єкта будівництва для здійснення реконструкції мансардного поверху зі збільшенням висоти та зміною функціонального призначення приміщень № 62 (художньої майстерні) під квартири.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачами доказів на підтвердження того, що факт здійснення третьою особою реконструкції мансардного поверху будинку за вказаною адресою порушує чи може привести до порушення їх прав та інтересів суду надано не було, як і не було надано суду відповідних доказів.

Посилання позивача на те, що руйнування стяжки над технічним поверхом будинку, який є дахом будинку та одночасно основним несучим елементом будівлі, який технологічно утримує цілісність будинку призведе до руйнування будинку, втім як і того, що проведення робіт по руйнуванню технічного поверху та здійснення повної реконструкції загально будинкових комунікацій, які знаходяться на технічному поверсі та призведе до зміни технологічних показників комунікацій та їх виведення з ладу, не приймаються судом до уваги, оскільки позивачем не наведено, яким саме чином факт видання оскаржуваних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки призводить до порушення зазначених ним прав та інтересів.

Отже, враховуючи те, що оскаржуване рішення безпосередньо не стосуються прав та інтересів позивачів та у суду відсутні докази того, що воно породжує для позивачів настання будь-яких юридичних наслідків та впливає на їх права та обов'язки, суд дійшов висновку про те, що не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправними та скасування рішення від 20 січня 2016 року №45/16/12-3/009-16 щодо видачі містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки на об'єкт будівництва, який розташований за адресою: місто Київ, вулиця Назарівська (Вєтрова), 11 у місті Києві Товариству з обмеженою відповідальністю «БКФ «Граніт».

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда