Справа № 810/4308/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4308/17 Головуючий у І інстанції: Виноградова О.І.
Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року (дата складання повного тексту 29 грудня 2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною дії,-

в с т а н о в и в:

12 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправними дії Одеської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 23 вересня 2017 року про надання публічної інформації з підстав, вказаних у листі від 28 вересня 2017 року №3736/10/15-70-61.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції з мотивів невідповідності висновків суду фактичним обставинам справі і порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову повністю. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що запитувана позивачем інформація не належить до інформації з обмеженим доступом, відмова відповідача не містить посилань на конкретну підставу для відмови в її наданні, а посилання на можливість отримання запитуваної інформації із загальнодоступних джерел та відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходив. Згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позовну заяву, поданого до суду першої інстанції, позиція відповідача обґрунтовується тим, що запитувана позивачем інформація належала до інформації з обмеженим доступом, а до поданого позивачем запиту не було додано документів, що підтверджують дозвіл суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, відносно яких прийняте класифікаційне рішення та які подали документи до Одеської митниці ДФС для висновку про необхідність класифікації пістолетів клейових, що запитувались позивачем, на розголошення інформації, а запитувані позивачем визначальні характеристики, на підставі яких визначається код товару, оприлюднені у базі даних «Законодавство України» веб-порталу Верховної Ради України та на офіційному веб-порталі ДФС України в мережі інтернет, що є відкритими даними та будь-яка особа може вільно їх копіювати, публікувати, поширювати та використовувати, а тому відповідач під час розгляду запиту позивача на отримання публічної інформації від 23 вересня 2017 року та надання на нього відповіді листом від 28 вересня 2017 року №3736/10/15-70-61 діяв у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушував права та законні інтереси позивача, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідач про дату, час і місце слухання справи в розумінні вимог КАС України повідомлений належним чином, до суду апеляційної інстанції не з'явився.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 23 вересня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Одеської митниці ДФС з запитом на отримання публічної інформації, в якому запитував засвідчені копії (у разі необхідності із застосуванням засобів знеособлення): 1) класифікаційного рішення КТ-503-2016 від 11 квітня 2016 року; 2) документів, на підставі яких Одеською митницею ДФС зроблено висновок про необхідність класифікації пістолетів клейових саме за кодом згідно УКТ ЗЕД; 3) інформацію про визначальні характеристики пістолетів клейових, які мають значення для прийняття рішення про їх класифікацію за кодом згідно УКТ ЗЕД.

Листом від 28 вересня 2017 року №3736/10/15-70-61 Одеська митниця ДФС повідомила позивача, що запитувані ним документи належать до інформації з обмеженим доступом, в митниці відсутні підстави для задоволення пунктів 1 та 2 запиту. Стосовно п.3 запиту повідомлено, що рішення про визначення коду товару друкуються у двох примірниках, один з яких видається або надсилається поштою декларанту або уповноваженій ним особі, другий - з відміткою декларанта про отримання або повідомлення про вручення залишається у справах митного органу та згідно ст.68 МК України ведення УКТЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та передбачає своєчасне ознайомлення суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності з рішенням та інформацією (крім тих, що є конфіденційними) щодо питань класифікації товарів та про застосування УКТЗЕД. Отже, примірник рішення про визначення коду товару знаходиться у декларанта або уповноваженої ним особи.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у задоволенні запиту протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у наданні публічної інформації, викладеної у п.п.1-2 запиту позивача від 23 вересня 2017 року, а характеристики товару, на підставі яких визначається код товару, наведені у Митному тарифі України, який затверджений Законом України «Про Митний тариф України» від 19 вересня 2013 року №584-VII, та відповідачем на п.3 запиту позивача від 23 вересня 2017 року було надано інформацію в межах, визначених Порядком роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, тому при наданні відповідачем відповіді №3736/10/15-70-61 ним було дотримано вимоги ч.2 ст.19 Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації» та наведеного Порядку.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про доступ до публічної інформації», який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частинами 1, 2 ст.2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

В силу ст.3 вищезазначеного Закону право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Перелік суб'єктів відносин у сфері доступу до публічної інформації визначено у ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», ними є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно п.1 ч.1 ст.13 вказаного Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Відповідно до ч.4 вказаної статті усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

З визначення, наведеного в ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», вбачається, що ознаками публічної інформації є наступні: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання своїх обов'язків; інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень. У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Разом з тим, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Разом з тим, відмова в задоволенні запиту на інформацію передбачена ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до ч.1 якої розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Частиною 2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

В силу вимог ч.4 наведеної статті у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім'я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Таким чином, законодавством визначено виключний перелік підстав, за наявності яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту та передбачено обов'язкові реквізити такої відмови, зокрема, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідь на запит позивача на отримання публічної інформації листом Одеської митниці ДФС від 28 вересня 2017 року №3736/10/15-70-61 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні п.п.1 та 2 його запиту з огляду на те, що запитувані ним документи належать до інформації з обмеженим доступом з посиланням на ч.ч.1-3 ст.11 МК України, відповідно до яких інформація, що стосується державної митної справи, отримана органами доходів і зборів, може використовуватися ними виключно для митних цілей і не може розголошуватися без дозволу суб'єкта, осіб чи органу, що надав таку інформацію, зокрема, передаватися третім особам, у тому числі іншим органам державної влади, крім випадків, визначених цим Кодексом та іншими законами України. Інформація щодо підприємств, громадян, а також товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються ними через митний кордон України, що збирається, використовується та формується органами доходів і зборів, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для інформації з обмеженим доступом. За розголошення інформації, зазначеної у цій статті, посадові особи органів доходів і зборів несуть відповідальність згідно із законом.

Також у своїй відповіді Одеська митниця ДФС зазначила, що відповідно до ч.2 ст.452 МК України інформація щодо експортно-імпортних операцій конкретних суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності може надаватися лише органам досудового розслідування у зв'язку із здійсненням ними кримінального провадження, а також за письмовими вмотивованими запитами - державному уповноваженому Антимонопольного комітету України та голові територіального відділення Антимонопольного комітету України у зв'язку з розслідуванням ними антиконкурентних узгоджених дій.

Як встановлено судом, у п.п.1 та 2 запиту на отримання публічної інформації від 23 вересня 2017 року позивач просив засвідчені копії (у разі необхідності із застосуванням засобів знеособлення): 1) класифікаційного рішення КТ-503-2016 від 11 квітня 2016 року; 2) документів, на підставі яких Одеською митницею ДФС зроблено висновок про необхідність класифікації пістолетів клейових саме за кодом згідно УКТ ЗЕД.

Згідно ч.ч.4, 7 ст.69 МК України у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари. Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Крім того, згідно додатку 5 до Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №650, рішення про визначення коду товару (запитуване позивачем класифікаційне рішення) приймається митницею стосовно певного товару, а не стосовно конкретного суб'єкта господарювання та не містить відомостей стосовно експортно-імпортних операцій конкретного суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності.

В той же час, відповідно до ч.7 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Таким чином, у випадку, якщо запитуване позивачем класифікаційне рішення містило інформацію з обмеженим доступом, запитувачу мала бути надана його копія, з якої шляхом ретушування вилучено відомості, доступ до яких обмежено відповідно до закону.

Аналогічні роз'яснення викладені в п.9.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації».

Крім того, згідно п.3 р.І Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, класифікація товару - визначення коду товару відповідно до вимог Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД, передбачених Законом України «Про Митний тариф України», з урахуванням Пояснень до УКТ ЗЕД, рішень Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації, методичних рекомендацій щодо класифікації окремих товарів згідно з вимогами УКТ ЗЕД, розроблених центральним органом виконавчої влади у сфері митної справи на виконання статті 68 Кодексу, до початку переміщення товару через митний кордон України, під час митного оформлення та після завершення митного оформлення.

Таким чином, наведені вище документи, на підставі яких здійснюється класифікація товару, зокрема, було прийнято класифікаційне рішення КТ-503-2016 від 11 квітня 2016 року, не є тією інформацією, яка в розуміння ч.ч.1-3 ст.11 МК України може становити інформацію з обмеженим доступом.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Таким чином, лише за одночасної сукупності наведених вимог доступ до інформації може бути обмежено.

В той же час, відмовляючи в наданні запитуваної позивачем інформації, відповідач послався на норми митного законодавства, проте не зазначив, до якого саме виду інформації з обмеженим доступом належать запитувані позивачем документи, жодним чином не конкретизував, з якої саме підстави в наданні запитуваної інформації відмовлено та не мотивував підставу такої відмови, що, в свою чергу, передбачено ч.ч.1, 4 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Разом з тим, у п.3 запиту на отримання публічної інформації від 23 вересня 2017 року позивач просив надати інформацію про визначальні характеристики пістолетів клейових, які мають значення для прийняття рішення про їх класифікацію за кодом згідно з УКТ ЗЕД.

З відповіді відповідача вбачається, що стосовно п.3 запиту ОСОБА_2 повідомлено, що рішення про визначення коду товару друкуються у двох примірниках, один з яких видається або надсилається поштою декларанту або уповноваженій ним особі, другий - з відміткою про отримання або повідомлення про вручення залишається у справах митного органу та згідно ст.68 МК України ведення УКТЗЕД здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та передбачає своєчасне ознайомлення суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності з рішеннями та інформацією (крім тих, що є конфіденційними) щодо питань класифікації товарів та про застосування УКТЗЕД. Отже, примірник рішення про визначення коду товару знаходиться у декларанта або уповноваженої ним особи.

Проаналізувавши відповідь Одеської митниці ДФС на п.3 запиту позивача, колегія суддів доходить висновку, що позивачу не надано відповіді по суті запиту стосовно визначальних характеристик пістолетів клейових, які мають значення для прийняття рішення про їх класифікацію за кодом згідно з УКТ ЗЕД, в той же час, відповідач зазначив, що митним законодавством передбачено своєчасне ознайомлення суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності з рішеннями та інформацією щодо питань класифікації товарів та про застосування УКТЗЕД, повідомив порядок отримання рішення про визначення коду товару декларантом і зазначив, що один примірник такого рішення знаходиться у декларанта або уповноваженої ним особи.

Зазначене Одеською митницею ДФС у відзиві на позовну заяву, що запитувана позивачем інформація про визначальні характеристики пістолетів клейових, які мають значення для прийняття рішення про їх класифікацію за кодом згідно з УКТ ЗЕД, наведена у Митному тарифі України, який оприлюднений у базі даних «Законодавство України» веб-порталу Верховної Ради України та на офіційному веб-порталі ДФС України в мережі інтернет, що є відкритими даними та будь-яка особа може вільно їх копіювати, публікувати, поширювати та використовувати, також не є належною відповіддю на запит, оскільки в силу ч.2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Отже, по п.3 запиту позивача на отримання публічної інформації від 23 вересня 2017 року відповідачем неправомірно відмовлено ОСОБА_2 в наданні запитуваної інформації.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відмова у задоволенні запиту на отримання публічної інформації ОСОБА_2 є необґрунтованою, належним чином не вмотивована у відповідності до норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідач, відмовляючи у задоволенні вказаного запиту, з підстав, вказаних у листі від 28 вересня 2017 року №3736/10/15-70-61, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, чим порушено право позивача на доступ до публічної інформації, на захист якого подано даний позов.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст.139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За нормами п.4 ч.1 ст.322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням, зокрема, нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2, колегія суддів приходить до висновку про необхідність присудження понесених ним судових витрат за подання до Київського окружного адміністративного суду позову до Одеської митниці ДФС про визнання протиправною дії та подання апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Одеської митниці ДФС сплаченого судового збору, який надійшов до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджується квитанцією №TS212973 від 20 жовтня 2017 року в сумі 640,00 грн. за подання позовної заяви до суду першої інстанції та квитанцією №TS209206 від 28 січня 2018 року в розмірі 960,00 грн. за подання апеляційної скарги та реєстром підтвердження оплат з органу державної казначейської служби.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права: неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Одеської митниці ДФС щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_2 від 23 вересня 2017 року про надання публічної інформації з підстав, вказаних у листі від 28 вересня 2017 року №3736/10/15-70-61.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці ДФС (м.Одеса, вул.Гайдара, 21-а, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39441717) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2) 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 26 лютого 2018 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук