Справа № 444/1895/17
Суддя: Мікула В. Є.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/1895/17
Провадження № 2-а/444/15/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/кінцева/

13 лютого 2018 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Будзан Н.В., Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовкві Львівської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови ,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом про скасування постанови про порушення митних правил. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що справа про порушення митних правил за ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України розпочата відносно неї протоколом про порушення митних правил № 2235/20900/17 від 31 травня 2017 р., який склав державний інспектор ВМО № 3 м/п «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС Бутковський М.Б.

Зазначає, що справу розглянуто в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_3, який виніс по ній рішення (постанову) № 2235/20900/17, яким визнав громадянина України ОСОБА_1 винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, і наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 8 500 (вісім тисяч п'ятсот) гривень.

Вважає, рішення (постанову) у справі про порушення митних правил від 07.08.2017 року № 2235/20900/17 таким, що не відповідає обставинам справи, вимогам закону, тому вона підлягає скасуванню.

Вказує, що у постанові № 2235/20900/17 від 07.08.2017 року про порушення митних правил зазначено, що транспортний засіб за реєстраційним номером НОМЕР_1 через м/п «Рава-Руська- Хребенне» Львівської митниці ДФС в режимі «транзит» на митну територію України 17.09.2015 року ввезла гр. ОСОБА_1.

Наголошує, що таке твердження є необгрунтованим, не відповідає та суперечить фактичним обставинам справи, а також не підтверджується документальними доказами.

У зв»язку з чим позивач звернувся з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав наведених у позові, просить такі задоволити. Додатково пояснила, що немає жодного відношення до автомобіля марки Вольксваген, р.н. НОМЕР_1. Вказує, що часто їздить в Республіку Польща, однак данного автомобіля не переганяла. Наголошує, що жодних грошей не платила та ніде не розписувалась.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просить такі задоволити. Окрім цього вказала, що позивач ніколи не володіла та не купляла автомобіль марки Вольксваген, р.н. НОМЕР_1. Звертає увагу на те, що коли сплачується єдиний внесок, потрібно провести огляд автомобіля і заповнити акт митного огляду, однак його немає.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі, просить скасувати вищезгадану постанову. Наголошує, що людина не повинна нести відповідальність за те чого не робила.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заперечення, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у зв»язку з їх безпідставністю та неогрунтованістю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з»сувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України закріплено норму щодо обов'язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19).

Згідно ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Судом встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що встановлення відповідачем факту порушення митних правил у даному конкретному випадку відбулось за допомогою електронної бази даних ПІК «Інспектор-2006», які, як вбачається, сформовані на підставі даних: роздрукованої електронної форми Уніфікованої митної квитанції МД-1 Серії 20910И № 0421354 від 17 вересня 2015 р.; повідомлення від 17.09.2015 р. для відділення уповноваженого банку та примірнику № 1 банківської квитанції № 85 від 17.09.2015 р.

Відповідно до п. 3.2. особливостей митного контролю та митного оформлення ТЗ, що

ввозяться на митну територію України з метою транзиту, митний контроль за переміщенням ТЗ, зазначених у підпункті 3.1 пункту 3 цього розділу, здійснюється згідно з Технологією прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску через державний кордон для автомобільного сполучення, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України від 11.06.2008 N 505/642 (z0753-08). зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 14.08.2008 за № 753/15444.

Форма митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов'язаних з провадженням підприємницької діяльності, затверджена постановою КМУ від 21.05.2012 р. за № 431.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 289 МК України, обов'язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Частиною першою статті 248 МК України, визначено, що з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію, розпочинається митне оформлення.

Згідно з частиною п'ятою статті 255 МК України, митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених МК України відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

А відтак суд вважає, що у даному випадку постанова від 07.08.2017 року № 2235/20900/17 винесена за відсутність події адміністративного правопорушення, оскільки не підтверджено доказами, необхідними для розгляду справи про порушення митних правил за ч. 3 ст.470 МК України, моменту фактичного ввезення ОСОБА_1 17.09.2015 року автомобілю марки «Volkswagen», реєстр, номер НОМЕР_1 на митну територію України, який в силу вимог ч. 1 ст. 248 МК України розпочинається саме з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Факт ввезення 17.09.2015 року гр. ОСОБА_1 на митну територію України даного транспортного засобу не підтверджено доказами в порядку, визначеному законодавством, а саме, документами, які декларант або уповноважена ним особа подає органу доходів і зборів для митного оформлення транспортного засобу в митний режим транзиту.

Зокрема, суд вважає, що під час розгляду справи не доведено, той факт, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу - вантажного автомобілю з реєстраційним номером НОМЕР_1.

Згідно даних графи «Найменування» та «Одиниця виміру» роздрукованої електронної форми УМК МД-1 Серії 20910И № 0421354 від 17.09.2015 р. з громадянки України ОСОБА_1 справляється платіж - єдиний збір щодо транспортного засобу вантажного автомобіля з реєстраційним номером НОМЕР_1.

Виходячи з положень ст. 1 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», єдиний збір встановлюється щодо транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, визначених у статті 5 цього Закону, які перетинають державний кордон України.

Проте у матеріалах справи про порушення митних правил відсутнє документальне підтвердження того, що гр. ОСОБА_1 є власником транспортного засобу чи уповноваженою ним особою, а саме, автомобілю з реєстраційним номером НОМЕР_1, який, як зазначено у протоколі від 31.05.2017 р., постійно зареєстрований в Німеччині та відповідно до матеріалів справи переміщувався нею 17.09.2015 р. через митний кордон України у п/п «Рава-Руська-Хребенне» Лвівської митниці ДФС.

Окрім цього у матеріалах справи не має у наявності документів (їх копій), що підтверджують право власності гр. ОСОБА_1 на даний транспортний засіб у відповідності до вимог п. 2 Розділу І Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, а саме:

-нотаріально засвідчений в країні придбання або в консульської установі чи в посольстві України в країні придбання договір купівлі-продажу чи дарування;

-технічний паспорт, технічний талон, сервісна книжка, реєстраційне свідоцтво та іншій документ на транспортний засіб, виданий уповноваженим органом країни придбання, із зазначенням власника транспортного засобу;

-оформлені на відповідних бланках і завірені печатками цих підприємств чи інших організацій та установ оригінали рахунків, чеків, рахунків-фактур, інвойсів інших документів (із зазначенням дати продажу, номери шасі (рами), кузова (або ідентифікаційний номер), двигуна ТЗ, його модель і рік виготовлення, а також прізвище, ім'я, по батькові особи, якій продано ТЗ);

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші додаткові документи (їх копії), які би підтвердили право власності гр. ОСОБА_1 на транспортний засіб реєстр, номер НОМЕР_1, зокрема страховій поліс, оформлений на транспортний засіб у країні придбання на ім'я власника транспортного засобу, товаро-супровідні та транспортні документи, засвідчені відповідними органами (митними органами, поліцією і т.д.) і оформлені на ім'я власника транспортного засобу.

Разом з тим суд враховує, те, що під час розгляду справи на письмовий запит від 12.12.2017 року суду не були надані запитувані документи (їх належним чином завірені копії) для підтвердження чи спростування обставин наявності права власності гр. ОСОБА_1 на транспортний засіб реєстр, номер НОМЕР_1 або користування ним (у тому числі з правом розпорядження), які мають істотне значення для правильного вирішення справи. А саме не були витребувані та досліджені документи, технічний паспорт та реєстраційне свідоцтво на транспортний засіб реєстр, номер НОМЕР_1, який постійно зареєстрований в Німеччині, виданий уповноваженим органом цієї країни, із зазначенням власника транспортного засобу.

Таким чином суд приходить до переконання, що матеріалами справи не доведено самого факту, який має юридичне значення, а саме, що гр. ОСОБА_1 є суб'єктом права власності автомобіля марки «Volkswagen», реєстр, номер НОМЕР_1, який постійно зареєстрований в Німеччині.

З матеріалів справи вбачається, що наявна в матеріалах справи копія уніфікованої митної квитанції МД-1 Сер. 20910И № 0421354 від 17 вересня 2015 р. (роздрукована електронна форма) не є належним та допустимим доказом в підтвердження обставини ввезення ОСОБА_7 транспортного засобу з реєстр, номером НОМЕР_1, оскільки даний документ у визначеному для цього місці не містить підпису гр. ОСОБА_1, а також відповідного засвідчуваного напису "Від підпису відмовився", завіреного підписами посадової особи митного органу, яка здійснює оформлення УМК, і двох інших посадових осіб митного органу або свідків (у разі наявності в робочій зміні відповідного підрозділу митного органу менше трьох посадових осіб), якщо би мав місце факт відмови ОСОБА_7 від підпису у роздрукованої електронної формі УМК МД-1 Сер. 20910И № 0421354 від 17.09.2015 р. Навіть у графі «Адреса» вказаної УМК МД-1 не вірно зазначено місце проживання особи гр. ОСОБА_1, з якої справляється зазначений в УМК платіж (єдиний збір), а саме «Львів» замість як повинно бути правильно «м. Рава-Руська».

Таким чином суд вважає, що гр. ОСОБА_1 не підписувала уніфіковану митну квитанцію МД-1 Сер. 20910И № 0421354 від 17.09.2015 р. так само не відмовлялась від її підписання, що є безспірним фактом того, що ОСОБА_1 не подавала відповідачу документів для митного оформлення транспортного засобу з реєстр, номером НОМЕР_1.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що у повідомленні для відділення уповноваженого банку від 17.09.2015 р. не заповнена графа «Назва вповноваженого банку», і в графі «Повідомлення заповнив» відсутній особистий підпис посадової особи митного органу, яка здійснювала митний контроль, та не указано її посади (ОСОБА_8), що є порушенням вимог розділу 11 Порядку застосування уніфікованої митної квитанції МД-1 (z006б-05) у ред. від 13.08.2012.

Крім того, касовий документ - банківська квитанція № 85 від 17.09.2017 р. (примірник № 1) про здійснення касової операції з прийняття готівки у розмірі 24,50 грн., копія якої долучена митним органом до матеріалів справи, не містить підпису платника, не засвідчена підписом клієнта на правильність заповнення банком реквізитів касового документа, та підпису відповідального працівника банку (філії), уповноваженого здійснювати таку касову операцію, які є обов'язковими реквізитами касових документів згідно пункту 1.3 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, що затверджена постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 р. (z0790-11), зареєстрована в Мін'юсті України 25.06.2011 р. за № 790/19528 (у ред. від 28.02.2015, чинній станом на момент видачі квитанції № 85 від 17.09.2015 р.

Таким чином, квитанція № 85 від 17.09.2015 р. (Примірник № 1) зі здійснення о 22:33 год. касової операції з прийняття готівки, яка не підписана відповідальним працівником банку (філії) Райффайзен Банка Аваль та самою гр. ОСОБА_1, не доводить факт сплати гр. ОСОБА_1 та прийняття від гр. ОСОБА_1 уповноваженою установою банку, що знаходиться у пункті пропуску через державний кордон, на рахунок органу, в зоні діяльності якого розміщено цей пункт, платежу готівкою за Повідомленням для відділення уповноваженого банку від 17.09.2015 року на сплату єдиного внеску.

Більш того, номер уніфікованої митної квитанції МД-1 - «№ 421354», що зазначений у Повідомленні для відділення уповноваженого банку від 17.09.2015 р. так само у банківської квитанції № 85 від 17.09.2015 р. у графі «Призначення платежу», які долучені митним органом до матеріалів справи, не співпадає з номером самої уніфікованої митної квитанції МД-1- «№ 0421354», що також вказує на недоведеність, як цього вимагає ч. 1 ст. 495 МК України, Львівською митницею ДФС обставин самого ввезення гр. ОСОБА_1 транспортного засобу реєстр, номер НОМЕР_1 на митну територію України.

Згідно ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються серед іншого поясненнями особи, яка притягується до відповідальності, іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді.

Згідно ч. 1 ст. 489 МК України (обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про порушення митних правил), посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що викладені висновки про порушення позивачем митних правил, викладені у постанові, що оскаржується, не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 531 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є зокрема: відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення та й інші визначені законами обставини.

Згідно ч. 2 ст. 528 МК України, у справі про порушення митних правил суд (суддя) виносить одну з постанов, передбачених частиною першою статті 527 цього Кодексу: 1) про проведення додаткової перевірки; 2) про накладення адміністративного стягнення; 3) про закриття провадження у справі.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, суд дійшов висновку, що протиправність дій відповідача та про відсутність в діях позивача складу порушення митних правил, а тому вважає, що дану постанову слід визнати незаконною, скасувавши її, та провадження по даній справі закрити.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. 139, 241, п. 10 ч. 2 ст. 245, 246, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов задоволити.

Визнати незаконною та скасувати постнову про адміністративне правопорушеннявід 07.08.2017 року № 2235/20900/17 про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в сумі 8500.00 грн. за порушення ст. 470 ч. 3 КУпАП та провадження по даній справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням розділу VII "Перехідні положення" КАС України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Суддя В. Є. Мікула