Справа № 810/4015/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 року м. Київ № 810/4015/17

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Панової Г.В., при секретарі судового засідання: Касьянової О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1,

від відповідача - Кушнір А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Вишгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до Вишгородської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 29.06.2016 № .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з висновками відповідача, що належний йому на праві власності у 2016 році транспортний засіб є об'єктом транспортного податку у 2016 році.

Так, позивач зазначив, що відповідачем при визначенні середньоринкової вартості його транспортного засобу не було враховано положення Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66.

За наведених обставин, позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому засіданні 22.02.2018 підтримав доводи викладені в адміністративному позові та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідач позову не визнав, стверджував, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення прийнято правомірно і у відповідності до вимог чинного податкового законодавства, та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень посилався на те, що вартість транспортного засобу позивача станом на 01.01.2016 була більшою за 1 033 500 грн. (1 378 грн. х 750) та з року випуску такого транспортного засобу не минуло 5-ти років.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 протягом 2016 року була власником транспортного засобу марки Land Rover, модель Range Rover, з об'ємом двигуна 2993 куб. см., 2013 року випуску.

29.06.2016 Вишгородською об'єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" № , яким ОСОБА_3 визначено зобов'язання зі сплати транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає протаке.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким виклавши у в новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України, законодавець запровадив транспортний податок.

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", що набрав чинності з 01.01.2016, до статті 267 Податкового кодексу України, були внесені зміни, зокрема, змінено об'єкт оподаткування транспортним податком.

Так, відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного рішення), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування, відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Суд зазначає, що відповідно до статті 8 Закону України "Про державний бюджет на 2016 рік", станом на 01.01.2016, розмір мінімальної заробітної плати було визначено на рівні 1378,00 грн.

Таким чином, у 2016 році об'єктом оподаткування транспортним податком були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500,00 грн. (750 х 1378).

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 8.1 статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (стаття 9 Податкового кодексу). Поміж тим, відповідно до пункту 9.4 статті 9 Податкового кодексу України установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У статті 10 Податкового кодексу України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (підпункт 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, які визначено пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з Податкового кодексу України є місцевим податком.

Так, відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом, Рішенням Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 21.01.2015 № 613-21-VI.2 «Про встановлення ставок місцевих податків і зборів та затвердження Положень про місцеві податки і збори» встановлено ставки транспортного податку, а саме в додатку № 1 до зазначеного рішення.

09.02.2016 Рішенням Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 24.12.2015 р. № 909- VIII, керуючись пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено транспортний податок (http://www.staripetrivci-rada.gov.ua/rishennya-radi/rishennya-sesij/101-pro-vstanovlennya-transportnogo-podatku).

Відповідно до рішення Старопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 09.02.2016 об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, та з урахуванням особливостей визначених пункту 267.2. статті 267 Податкового кодексу України.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком визначено Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (далі - Методика).

Пунктом 2 Методики передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, де за ціну нового транспортного засобу береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Положеннями пунктів 13 та 14 Методики передбачено, що Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Згідно з додатком 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403, нормативний середньорічний пробіг транспортних засобів складає 27000 км.

З метою отримання інформації про середньоринкову вартість транспортного засобу марки Land Rover, модель Range Rover, з об'ємом двигуна 2993 куб. см., 2013 року випуску судом в ухвалі від 27.11.2017 було витребувано від позивач: розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу марки Land Rover, моделі Rang Rover, 2013 року випуску, об'ємом двигуна 2993 куб. см., із врахуванням фактичного пробігу автомобіля станом на 01.01.2016 (якщо станом на 01.01.2016 автомобіль знаходився увласності позивача); доказів фактичного пробігу автомобіля станом на 01.01.2016 (якщо станом на 01.01.2016 автомобіль знаходився увласності позивача).

Під час розгляду справи, представником позивача було зазначено, що позивачу не відомо пробіг та вартість зазначеного автомобіля станом на 01.01.2016 та на час прийняття спірного рішення.

Також представником позивача було повідомлено суд, що відповідно до договору купівлі - продажу від 18.10.2017 № 8044/2017/670087 зазначений автомобіль був продано позивачем.

З даного приводу, суд зазначає, що податковим періодом за який позивачу нараховано зобов'язання з транспортного податку відповідно до спірного рішення є 2016 рік, отже той факт, що позивачем у 2017 році було продано транспортний засіб, не має значення для розгляду справи.

Крім того, суд зазначає, що в ухвалі від 27.11.2017 було витребувано від відповідача докази, що транспортний засіб марки Land Rover, моделі Rang Rover, 2013 року випуску, об'ємом двигуна 2993 куб. см., що належить на праві власності позивачу, має середньоринкову вартість понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а саме, понад 1 033 500,00 грн.

Представником відповідача у відзиві на позовну заяву було зазначено, що внаслідок внесення змін до Методики, форма запиту на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку та торгівлі України змінилась, що унеможливлює здійснити повторний запит.

В той же час, представником відповідача було надано суду роздруківку розрахунку вартості транспортного засобу позивача, зробленого на веб-сайті Міністерства економічного розвитку та торгівлі України 19.12.2017, відповідно до якого, середньоринкова вартість транспортного засобу, що належав позивачу на праві власності протягом 2016 року складає 2 061 387,72 грн.

Також представником позивача було надано суду лист-відповідь Міністерства економічного розвитку та торгівлі України від 29.01.2018 № 3805-04/3670-06 щодо визнання середньоринкової вартості легкового автомобіля Land Rover Range Rover з об'ємом циліндрів двигуна 2993 куб. см., 2013 року випуску для оподаткування транспортним податком у 2016 році, в якому повідомлено, що «…Враховуючи, що 1000 куб. см. є еквівалентом 1 літру, а тому обєм циліндрів двигуна автомобіля 2993 куб. см. з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду дорівнює 3,0 літра.

Відповідно до Інформації середньоринкова вартість легкового автомобіля Land Rover Range Rover з об'ємом циліндрів двигуна 3 літра, дизель та бензин до 5 років експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року…».

З огляду на ту обставину, що середньоринкова вартість автомобіля позивача станом на 19.12.2017 складає 2 061 387,72 грн., суд дійшов висновку, що середньоринкова вартість зазначеного автомобіля станом на 01.01.2016 не могла бути нижчою за 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року, тобто 1 033 500,00 грн., а тому транспортний засіб, який був зареєстрований за позивачем, є об'єктом оподаткування транспортним податком у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України станом на 01.01.2016.

При цьому суд враховує, що положеннями підпункту 267.6.10 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачене право фізичних осіб - платників податку звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо об'єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів (зокрема документів, що підтверджують право власності на об'єкт оподаткування, перехід права власності на об'єкт оподаткування, документів, що впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля), контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач із письмовою заявою для проведення звірки розрахунку, здійсненого контролюючим органом, зокрема, щодо показників, які впливають на середньоринкову вартість легкового автомобіля, та, відповідно, правомірності віднесення транспортного засобу, який зареєстрований за позивачем, до об'єкту оподаткування транспортним податком, не звертався.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що визначення контролюючим органом позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2016 рік виходячи з норм Податкового кодексу України у розмірі 25000,00 грн. відповідає вимогам чинного законодавства.

Аналогічної думки дійшов Київський апеляційний адміністративний суд в ухвалі від 29.11.2017 по справі № 810/3268/16 та в постановах від 29.03.2017 по справі № 808/2750/16 і від 12.01.2017 по справі № 826/11959/16.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

В силу положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи той факт, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодуванню на користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 27 лютого 2018 р.