Справа № 125/323/18
Суддя: Хитрук В. М.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.02.2018 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Хитрука В.М.

при секретарі Мазур К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Державної міграційної служби України у Вінницькій області до громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3, про примусове видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3, про примусове видворення за межі території України.

Позовна заява обґрунтована тим, що перевіркою правомірності перебування на території України встановлено, що відповідач прибув до України у 2006 році з приватною метою. Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року, встановлюється безвізовий порядок вїзду 90 днів протягом 180 днів з дати першого вїзду, для громадян країн-учасниць СНД. Натомість після прибуття в Україну громадянин ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3 перебуває на території Держави не законно. За порушення встановлених правил перебування відповідач Барським РС УДМС України у Вінницькій області був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, заступником начальника УДМС України у Вінницькій області ОСОБА_4 23.08.2017 року затверджено рішення про примусове повернення з України відповідача, громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3. Вказаним рішенням відповідача було зобовязано покинути територію України у 30-денний термін, тобто до 21.09.2017 року, однак ОСОБА_3 у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України, саме рішення про примусове повернення з України відповідач у суді не оскаржив, продовжує злісно порушувати законодавство України.

На підставі наведеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги та звернути рішення до негайного виконання.

Представник позивача ОСОБА_1 Державної міграційної служби України у Вінницькій області ОСОБА_5 підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що відповідач свідомо незаконно знаходиться в Україні з 2006 року. Ухилявся від повернення до ОСОБА_2 Федерації з економічних причин та не бажає повертатися на цей час та в майбутньому. В зв'язку з чим, є ризик його втечі та переховування на території України.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнав повністю. Пояснив суду, що рішення про примусове повернення він не виконав, оскільки проживає на території України з співмешканкою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у ході проведення заходів, направлених на протидію нелегальній міграції, співробітниками Барського РС УДМС України у Вінницькій області у взаємодії з Жмеринським ВП ГУНП у Вінницькій області при перевірці виконання рішень про примусове повернення з України виявлено громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2.

Подальшою перевіркою правомірності перебування на території України та згідно з інформацією, наданою громадянином ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3,(далі - Відповідач) у поясненні від 23.08.2017 року, та іншими відомостями, в томи числі паспорта відповідача, встановлено, що відповідач, останнього разу прибув до України у 2006 році з приватною метою.

Відповідно до Угоди про взаємне визнання віз держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав від 09 жовтня 1992 року, встановлюється безвізовий порядок вїзду 90 днів протягом 180 днів з дати першого вїзду, для громадян країн-учасниць СНД (Співдружність Незалежних Держав).

У Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150, (далі - Порядок) зазначено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в'їзду з держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до пункту 6 Порядку продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком вїзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього вїзду в Україну.

В пункті 8 Порядку зазначено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше, ніж за десять та не пізніше, ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Натомість після прибуття в Україну у 2006 році громадянин ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3 поселився в будинку своєї співмешканки.

Для продовженням строку перебування на території України ОСОБА_3 до територіальних підрозділів ОСОБА_1 ДМС України у Вінницькій області, не звертався.

За порушення встановлених правил перебування, громадянин ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_6, Барським РС УДМС України у Вінницькій області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 23.08.2017 року на громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП.

З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» заступником начальника УДМС України у Вінницькій області ОСОБА_4 23.08.2017 року затверджено рішення про примусове повернення з України відповідача, громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3.

Відповідне рішення громадянин ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3 отримав 29.08.2017 року про, що свідчить розписка відповідача від 29.08.2017 року із його підписом.

Вказаним рішенням відповідача було зобовязано покинути територію України у 30-денний термін, тобто до 21.09.2017 року, однак ОСОБА_3 у визначений термін добровільно не виїхав за межі території України, саме рішення про примусове повернення з України відповідач у суді не оскаржив, продовжує злісно порушувати законодавство України.

Порушення терміну перебування на території України та невиконання рішення про примусове повернення відповідача підтверджує відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 15.11.2017року Вх375 року, яка підтверджує, що Відповідач не перетинав кордон України у напрямку «Виїзд».

Громадянин ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3, законних джерел доходу, власного житла на території України не має, приймаюча сторона в Україні - відсутня, проживає на території України без засобів на належне існування, достатнього фінансового забезпечення для покриття витрати, повязаних з подальшим перебуванням в Україні - немає (відсутні).

Підстав для тимчасового проживання, встановлених частинами 4-12 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не виявлено, також не виявлено підстав, які б забороняли примусово видворити з України в країну громадської належності чи третю країну, передбачених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, громадянин ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3 з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ОСОБА_1 Державної міграційної служби України у Вінницькій області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону № 3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 77 КАС України), за згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, встановлені судом обставини, а саме: порушення міграційного законодавства України триваючого 3 2012 року, ухилення від виїзду за межі України свідчать про те, що громадянин ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3 порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню.

Пунктом 3 частини 2статті 371 КАС України, передбачено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 9, 20, 46, 241, 243, 245, 288, 289, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 Державної міграційної служби України у Вінницькій області до громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4, про примусове видворення за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити з України громадянина ОСОБА_2 Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання постанови суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Барського районного суду апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: