Справа № 808/2160/17
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року (об 11 год. 09 хв.)Справа № 808/2160/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника відповідача Лучинкіної Г.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій-5» (місцезнаходження: 72311, Запорізька область, м. Мелітополь, Каховське шосе, буд. 20, )

до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (місцезнаходження: 72312, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв України, буд. 31, )

про скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій-5» (далі - ПрАТ «Завод залізобетонних конструкцій-5», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Мелітопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Мелітопольська ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач), в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 31.10.2016.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що фактично відповідачем не досліджувались обставини справи, а саме особовий рахунок платника податків, порядок та напрямок сплачених коштів по податку на додану вартість, при цьому, саме помилкова черговість погашення зобов'язання та неправильний облік зарахування платежів призвело до незаконного рішення. Посилається на приписи Постанови Верховного Суду України від 16.06.2015 №21-377а15, у якій надано наступний правовий висновок: «здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в строки, встановлені п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, має кваліфікуватись як дія, хоч і помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до бюджету. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов'язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов'язання у визначений вказаною нормою кодексу строк, а відтак і для застосування на підставі п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України штрафних (фінансових) санкцій.» Ураховуючи викладене, посилається на приписи ч. 2 ст. 71 КАС України та вважає, що відповідач повинен надати детальний розрахунок оскаржуваного рішення з посиланням на особовий рахунок за 2014-2016 роки, а тому просить адміністративний позов задовольнити та скасувати оскаржуване рішення відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, про що подав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 3649 від 05.02.2018), відповідно до якого зазначає, що висновки, викладені в Акті про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість позивача №1437/08-32-12-01/01235679 від 11.10.2016, яким встановлено порушення п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 54 410,42 грн. з затримкою до 30 календарних днів, в сумі 1 676 833,24 грн. з затримкою більше 30 календарних днів, відповідають чинному законодавству. Вказує, що відповідальність платника передбачена п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Зауважує, що податкові повідомлення-рішення від 31.10.2016 № та №, прийняті на підставі одного акту про результати камеральної перевірки №1437/08-32-12-01/01235679 від 11.10.2016, при цьому, позивачем оскаржено лише податкове повідомлення-рішення від 31.10.2016 №, тобто висновки, викладені в акті платником в іншій частині визнані. Штрафні санкції в розмірі 5 441,05 грн., нараховані податковим повідомленням-рішенням від 31.10.2016 № сплачені платником самостійно відповідно до платіжного доручення №416 від 21.07.2017, у зв'язку із вищевикладеним просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення) та оголошено про час виготовлення повного судового рішення.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ПрАТ «Завод залізобетонних конструкцій-5», яке до реорганізації йменувалось ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» (ідентифікаційний код 01235679), зареєстроване 10.03.1994 як юридична особа, про що свідчать відомості із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Фахівцем Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області на підставі п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України та у порядку ст. 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ПАТ «ЗЗБВ-5», за результатами якої складено відповідний Акт від 11.10.2016 № 1437/08-32-12-01/01235679.

В ході перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України в частині несвоєчасної сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання:

- в сумі 54 410,42 грн. з затримкою до 30 календарних днів;

- в сумі 1 676 833,24 грн. з затримкою більше 30 календарних днів.

Вказані висновки обґрунтовані на сторінках 3-5 вказаного Акту перевірки від 11.10.2016 № 1437/08-32-12-01/01235679.

Вказаний Акт направлено на адресу позивача поштою та вручений його уповноваженому представнику за довіреністю 18.10.2016, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення. Заперечення проти висновків Акту позивачем до контролюючого органу не надавались.

На підставі Акту перевірки та з урахуванням вказаних порушень 31.10.2016 відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення форми «Ш»:

№, яким за затримку на 608 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 1 676 833,24 грн., позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 335 366,65 грн.;

№, яким за затримку на 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 54 410,42 грн., позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 10 % у сумі 5 441,05 грн.

Указані рішення разом із розрахунками штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість були направлені на адресу позивача та вручені поштою його уповноваженому представнику 09.11.2016, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Позивачем було оскаржене рішення від 31.10.2016 № у адміністративному порядку, проте відповідно до рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 29.03.2017 №6439/6/99-99-11-03-01-25 оскаржуване рішення залишене без змін, скарга - без задоволення.

Вважаючи прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 31.10.2016 № протиправним позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Частиною першої статті 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України, законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов'язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, встановлено обов'язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 20.1.19. пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску.

Згідно із пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України - податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді (п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України).

Підпунктом 49.18.1 пункту 49.18. статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

За приписами пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податку.

Статтею 203 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Судом встановлено, що в результаті проведеної фахівцями перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платником податку несвоєчасно сплачено суму податкового зобов'язання з ПДВ, зазначеного ним у податковій звітності з податку на додану вартість за період з березень - листопад 2014 року, а також уточнюючих розрахунків за липень 2013 року (вказані висновки обґрунтовані на сторінках 3-5 вказаного Акту перевірки від 11.10.2016 № 1437/08-32-12-01/01235679).

Як встановлено підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За змістом підпунктів 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом визначених строків, то відповідно до пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу: при Затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу. При затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Зважаючи на приписи зазначеної норми, Мелітопольською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області сформовані 31.10.2016 податкові повідомлення-рішення форми «Ш», зокрема, оскаржуване ППР №, яким за затримку на 608 календарних днів сплати грошового зобов'язання в сумі 1 676 833,24 грн., позивача зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% в сумі 335 366,65 грн.; ППР №, яке позивачем не оскаржувалось ні у адміністративному, ні у судовому порядку, більш того, штраф у розмірі 5 441,05 грн. сплачений платником самостійно відповідно до платіжного доручення №416 від 21.07.2017.

Враховуючи ту обставину, що платником податків самостійно обчислювалась сума грошового зобов'язання в деклараціях з податку, тому відповідно вказані суми є узгодженими і підлягають сплаті у встановлені податковим законодавством строки, оскільки вказані строки були порушені, податковим органом правомірно нараховані штрафні санкції за прострочення сплати узгоджених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість.

Позивачем не надано пояснень та їх документального підтвердження щодо причин порушення строків сплати узгодженого податкового зобов'язання.

Аналізуючи вище викладені норми та матеріали справи, суд вважає, що відповідачем правомірно та у відповідності до приписів чинного законодавства позивачу нараховані штрафні санкції за несвоєчасність сплати податкового зобов'язання з податку на додану вартість. В зв'язку з вищенаведеним, суд дійшов висновку про правомірність прийнятого відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та застосування до позивача штрафних санкцій, що доводами позовної заяви та матеріалами справи не спростовується.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності..

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого розпорядження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.

Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений 26.02.2018.

Суддя І.В. Батрак