Справа № 266/4914/17
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у закритті провадження у справі

20 лютого 2018 р. Справа №266/4914/17

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Олішевська В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Маріупольського міського центру зайнятості

про: визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Представник відповідача через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд закрити провадження у справі, оскільки даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

В обґрунтування зазначеного клопотання позивач посилається на те, що Центр зайнятості, як базовий центр зайнятості, є державною установою та входить до централізованої системи державних установ. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, центр зайнятості за організаційно - правовою формою є державною організацією. Відповідач вважає, що законодавство України не визначає Центр зайнятості як державний орган або суб'єкт, що надає адміністративні послуги, та не надає Центру зайнятості публічно - владних управлінських функцій. Відповідач зазначає, що центр зайнятості виконують завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття. А також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Закону України «Про зайнятість населення». Відповідач посилається на те, що зазначені функції не є публічно - владними та управлінськими, та не пов'язані з наданням адміністративних послуг. Відповідач звертає увагу на те, що Центр зайнятості не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, не здійснює публічно - владних управлінських функцій, та не надає адміністративних послуг, у зв'язку з чим не є суб'єктом владних повноважень, натомість Центр зайнятості є державною установою. Також, законодавство України не встановлює Центр зайнятості як відповідача в адміністративному судочинстві, а спір між ОСОБА_2 та Центром зайнятості не визначений законодавством як випадок, в якому Центр зайнятості є особою, до якої позивач може звернути свої вимоги за правилами адміністративного судочинства. Крім того, відповідач звернув увагу, на те, що спір ОСОБА_2 та Центром зайнятості не має визначених ознак публічно - правового спору. В зв'язку з чим, відповідач просив суд закрити провадження у справі.

Позивач та представник позивача відповідь на відзив суду, а також думку з приводу клопотання про закриття провадження у справі суду не надали.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження по справі, суд зазначає наступне.

Приписами статті 1 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідач це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Суб'єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно ч. 3 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про зайнятість населення» формування та реалізацію державної політики у сфері зайнятості населення забезпечують у межах своїх повноважень Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим та Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування. Головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та реалізації державної політики у сфері зайнятості населення є центральний орган виконавчої влади у сфері соціальної політики.

Частинами першою та другою статті 21 вищезазначеного Закону передбачено, що діяльність центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, спрямовується і координується Міністром - керівником центрального органу виконавчої влади у сфері соціальної політики; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи; територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах є юридичними особами публічного права.

Згідно ч. 1, 2 ст. 8 Закону України від 02 березня 2000 року №1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон № 1533) Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду; Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Приписами частини 2 статті 22 Закону № 5067 передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань, зокрема: здійснюють управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи; забезпечують надання соціальних послуг та виплату матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України № 1533 право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що вирішуваний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення.

Аналогічна правова позиція викладена ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08 жовтня 2015 року по справі № К/800/53177/14.

Отже посилання відповідача на те, що останній не є суб'єктом владних повноважень, а спір між ОСОБА_2 до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставним, оскільки, відповідач реалізує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції у сфері державної політики зайнятості населення.

На підставі вищевикладеного суд приходить висновку, про відмову у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки даний спір є публічно правовим та повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 19, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у закритті провадження у справі № 266/4914/17 за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до п.п. 15-5 п. 15 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Олішевська B.В.