Справа № 662/854/17
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2018-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2018 р.м.ОдесаСправа № 662/854/17

Категорія: 6.2.1

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Новотроїцької селищної ради на постанову від 20 вересня 2017, ухвалену Новотроїцьким районним судом Херсонської області у складі головуючого судді Тимченко О.В., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Новотроїцької селищної ради про визнання незаконним і скасування рішення Новотроїцької селищної ради від 10 березня 2017 року № 404 про скасування п.п. 1.1 п. 1 рішення селищної ради № 352 від 22.12.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Новотроїцького районного суду Херсонської області з адміністративним позовом до Новотроїцької селищної ради, в якому просила суд визнати незаконним і скасувати рішення Новотроїцької селищної ради від 10 березня 2017 року № 404 про скасування п.п. 1.1 п. 1 рішення селищної ради № 352 від 22.12.2016 року.

Постановою від 20 вересня 2017 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні Новотроїцький районний суд Херсонської області задовольнив адміністративний позов в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду, Новотроїцька селищна рада подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що рішенням Новотроїцької селищної ради № 359 від 22.12.2016 року затверджена технічна документація із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок за вказаною адресою для обслуговування тимчасового кафе «Каштан».

Апелянт зазначає, що земельна ділянка була надана позивачу на території центрального парку для розміщення тимчасового кафе, проте після проведення перевірки стало відомо, що замість тимчасової споруди, яка заявлена в технічній документації, на земельній ділянці розташоване нерухоме майно, в той час як в центральному парку заборонено будь-яке будівництво.

Зазначені обставини на думку апелянта є достатньою правовою підставою для прийняття оскарженого рішення № 404 від 10.03.2017 року про скасування п.п. 1.1 п. 1 рішення селищної ради № 352 від 22.12.2016 року.

Апелянт вважає помилковим посилання суду першої інстанції, як на підставу для скасування оскарженого рішення, на положення Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, оскільки між позивачем та селищною радою не виникло правовідносин внаслідок того, що у встановлений рішенням №352 від 22.12.2016 року, строк між позивачем та селищною радою не був укладений договір оренди земельної ділянки.

Апелянт звертає увагу також на те, що судове рішення на підставі якого ОСОБА_3 набув право власності на кафе «Каштан», яке в подальшому продав позивачу у цій справі, скасоване, а тому рішення № 352 від 22.12.2016 року, є таким, що прийнято стосовно земельної ділянки на якій розташоване нерухоме майно право власності на яке скасоване.

ОСОБА_2 надала письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, з посиланням на дотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд встановив, що відповідно до матеріалів справи (а.с. 8) 22 грудня 2016 року Новотроїцька селищна рада прийняла рішення № 359 «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, що передаються в оренду», підпунктом 1.1 пункту 1 якого затверджено технічну документацію щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок, що передаються в оренду, зокрема, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0347 га в смт. Новотроїцьке, по вул. Соборна, 88Б, для розміщення та обслуговування тимчасового кафе та літнього майданчика, кадастровий номер :01:017:0001.

Пунктом 2 рішення № 359 від 22.12.2016 року земельна ділянка передається в оренду ОСОБА_2 строком на 40 років.

Пунктом 6 рішення № 359 від 22.12.2016 року встановлений строк до 01.02.2017 року для укладення із селищною радою договору оренди земельної ділянки.

Пунктом 8 рішення № 359 від 22.12.2016 року встановлений строк дії зазначеного рішення чотири місяці.

Також відповідно до матеріалів справи (а.с. 7) 10 березня 2017 року Новотроїцька селищна рада прийняла рішення № 404 «Про скасування п.п. 1.1 п. 1 рішення селищної ради № 359 від 22.12.2016 року», яким скасувала п.п.1.1. пункту 1 рішення селищної ради № 359 від 22.12.2016 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення)меж земельних ділянок, що передаються в оренду» - ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0347 га в смт. Новотроїцьке, по вул. Соборна, 88Б, для розміщення та обслуговування тимчасового кафе та літнього майданчика, кадастровий номер :01:017.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з наступних підстав.

Оскаржене рішення № 404 від 10.03.2017 року прийнято з посиланням на приписи:

- п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин;

- ст. 12 Земельного кодексу України, в якій зазначені повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону; а також надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Прим цьому частиною 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року надано офіційне тлумачення стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни з будь-якого питання, що є компетенцією органу місцевого самоврядування.

У своєму рішенні (п. 4.1 абз. 6, 7) Конституційний Суд України зазначив, що системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обовязковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є субєктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування. Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

При цьому Конституційний Суд України в абз 5 та 6 п. 5 рішення № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року, зазначив, що Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як правильно встановив суд першої інстанції рішення селищної ради № 359 від 22.12.2016 року є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, є актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом його виконання.

Підпункт 1.1. пункту 1 рішення селищної ради № 359 від 22.12.2016 року щодо затвердження технічної документації, вичерпав свою дію, тобто є виконаним, з моменту прийняття рішення про затвердження технічної документації, а тому, як правильно зазначив суд першої інстанції не може бути скасованим шляхом прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його скасування.

Апеляційний суд зазначає, що доводи, наведені апелянтом в апеляційній скарзі стосовно встановлення факту розміщення нетимчасової споруди, а нерухомого майна, право власності на яке було визнано в судовому порядку та продано позивачу, а в подальшому скасоване також у судовому порядку, можуть бути використані органом місцевого самоврядування як підстава для відмови в укладенні договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 9, 72-77, ч. 4 ст. 78, ст. ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 322, ч. 1 ст. 325, ч. 1 ст. 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Новотроїцької селищної ради залишити без задоволення.

Постанову Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: суддя-доповідач ОСОБА_1

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець