Справа № 755/2818/18
Суддя: Шевченко В. М.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 755/2818/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Зимницької М.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 1 Дніпровського районного суду міста Києва

адміністративну справу № 755/2818/18

за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві

до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1

про примусове видворення,

за участю учасників справи:

представників позивача - Ященко М.С., Онищук А.М.,

відповідача - ОСОБА_1,

перекладачів - ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

УСТАНОВИВ:

22 лютого 2018 року позивач Головне управління Державної міграційної служби України в місті Києві (далі - ГУ ДМСУ в м. Києві, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом про примусове видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 (далі - відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи вимоги тим, що в ході проведення профілактичних заходів з виявлення іноземців та осіб без громадянства, які нелегально перебувають на території України, співробітниками ГУДМС України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Кіото, 8, виявлено громадянина Узбекистану ОСОБА_1, який знаходиться в Україні без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування його на території України. За порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 06.11.2017 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 203 КУпАП серії ПР МКМ № 004298 та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн). У цей же день, громадянин Узбекистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без жодних зауважень на те, отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення, але штраф не сплатив. На підставі п. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», пункту 2.1 Інструкції № 353/271/150 ГУДМС України в м. Києві 06.11.2017 прийнято рішення про примусове повернення з України Громадянина Узбекистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Рішення), відповідно до якого зобов'язано останнього виїхати з України до 20.11.2017 року. Рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось. Однак, відповідач Рішення в установлений строк без поважних причин не виконав, що було встановлено працівниками ГУДМС України в м. Києві 21.02.2018 року під час загальнодержавних профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант», що розпочалися 21.02.2018.

Відповідач отримав копію адміністративного позову 22.02.2018, про що сам підтвердив у судовому засіданні, від послуг безкоштовної правової допомоги відмовився, заперечень щодо позову відповідачем суду не надано.

23.02.2018 у судовому засіданні перекладачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду, що володіють узбецькою мовою, так як є громадянами цієї Республіки, а також вказали, що володіють достатнім рівнем знань української мови, оскільки тривалий час проживають в Україні, попереджені про кримінальну, яка передбачена статтями 384, 385 КК України, за завідомо неправильний переклад і за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов'язків та приведені до присяги згідно із вимогами статті 200 Кодексу про адміністративне судочинство України (далі - КАС України).

У судовому засіданні представник позивача Ященко М.С. позов підтримав з викладених в ньому підстав та пояснив, що в разі задоволення позивач - ГУ ДМСУ в м. Києві, буде всіляко сприяти якнайшвидшому вирішенню питань щодо отримання відповідачем паспорта та інших необхідних документів, необхідних для його видворення, звернув увагу на те, що позивач співпрацює із посольством Республіки Узбекистан, а так як сам відповідач має бажання повернутися в країну свого походження, а документів в останнього немає, то просив суд задовольнити позов, рішення звернути до негайного виконання. Також пояснив суду, 12.10.2000 між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Узбекистан було укладено Угоду про приймання та передачу осіб, які перебувають на території України нелегально, яку було ратифіковано 13.09.2001. Однак, окремого протоколу, як передбачено ст. 8 вказаної Угоди, між Міністерством внутрішніх справ України та Міністерством внутрішніх справ Республіки Узбекистан не підписано, таким чином умови процедури реадмісії не визначені, що виключає можливість її застосування.

Відповідач - громадянин Узбекистану ОСОБА_1, який давав пояснення в присутності перекладачів, у судовому засіданні заперечував щодо його примусового видворенню, пояснив суду, що хоче сам повернутися на батьківщину, має для цього необхідні кошти, але документи для перетину кордону відсутні, просив суд надати час - близько двох тижнів, щоб самостійно виїхати з України та більше зобов'язувався не повертатися. Також пояснив суду, що в Україні мешкає з 2009 року, близько двох останніх років проживає без документів, паспорт в нього забрав працівник органу міграційної служби, який наразі звільнений. У лютому 2018 року звернувся до посольства Республіки Узбекистан для видачі паспорта, для цього 18.01.2018 написав заяву до Деснянського управління поліції ГУНП у місті Києві про те, що він цього дня втратив паспорт, підтвердив незаконність свого перебування на території України. Крім цього, відповідач вказав, що знав про те, що повинен покинути територію України відповідно до Рішення від 06.11.2017, але до дня судового слухання до органу міграційної служби з таким наміром та неможливістю виконати Рішення про примусове повернення з підстав відсутності паспорта не звертався.

Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд прийшов таких висновків.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

За приписами частини 1 статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпеченнянаціональної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч.5 ст. 26 Закону ).

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове поверненняабо якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України з 2009 року, за порушення правил перебування іноземців в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, 06.11.2017 року відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 203 КУпАП серії ПР МКМ № 004298, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (510 грн). У цей же день, ОСОБА_1 без жодних зауважень отримав копію постанови про накладення адміністративного стягнення, але штраф не сплатив. ГУДМС України в м. Києві 06.11.2017 було прийнято рішення про примусове повернення з України ОСОБА_1 (далі - Рішення про примусове повернення), відповідно до якого зобов'язано останнього виїхати з України до 20.11.2017. Рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось. Відповідно до прийнятого Рішення про примусове повернення іноземець повинен був самостійно залишити територію України, тобто виїхати до будь-якої країни світу, в строк зазначений у Рішенні - не пізніше 20.11.2017. Однак, громадянин Узбекистану ОСОБА_1 Рішення в установлений строк без поважних не виконав.

При вирішенні питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судом враховано, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуація міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до положень ст. 90КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що громадянин Узбекистану ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, досяг 18-річного віку, порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і не виконав в установлений строк без поважних причин Рішення про примусове повернення, у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, суд дійшов висновку про наявність підстав для примусового видворення громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 за межі території України.

Судом критично оцінено зобов'язання відповідача протягом 14 днів залишити самостійно територію України, оскільки останнім не надано жодного доказу щодо цього, зокрема, що протягом вказаного періоду часу ним буде отримано паспорт, наявність квитка тощо.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 71, 268-272, 288, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення - задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Копії рішення суду невідкладно вручити особам, які брали участь у справі.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Оскарження рішення суду не зупиняє його негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі його оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Суддя В. Шевченко