Справа № 826/4813/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2018 року № 826/4813/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Аблова Є.В., Смолія І.В., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щорсівський гранітний

комбінат»

до Міністерства юстиції України

треті особи 1. Спільне підприємство «Щорсівський гранітний кар'єр

«Укооппостачмашу»

2. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу

Тверська Інесса Володимирівна

про скасування наказу та зобов'язання вчинити дію,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва перебуває позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Щорсівський гранітний комбінат» до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: Спільне підприємство «Щорсівський гранітний кар'єр «Укооппостачмашу», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна, в якому позивач просить суд:

- скасувати Наказ Міністерства юстиції України №738/5 від 01.03.2017 року.

- зобов'язати Міністерство юстиції України відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно всю інформацію, яка була наявна на день виконання Департаментом державної реєстрації та нотаріату Наказу Міністерства юстиції України №738/5 від 01.03.2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2017 відкрито провадження та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Суду від 17.07.2017 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись при цьому на те, що при прийнятті оскаржуваного наказу суб'єкт владних повноважень вийшов за мені наданих йому повноважень, внаслідок чого наказ підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідач заперечив по суті заявлених позовних вимог, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що оскаржуваний акт індивідуальної дії цілком відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, внаслідок чого скасуванню не підлягає.

Третя особа 1 підтримує правову позицію відповідача та просить суд в позову відмовити повністю з підстав його необґрунтованості.

Третя особа 2 звернулась до суду з письмовим клопотанням про розгляд і вирішення справи за її відсутності.

Відповідно до положень ч.6 ст.128 КАС України (в редакції від 03.08.2017), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття третьої особи 2 в судове засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2017 Міністерством юстиції України, відповідно до п.2 ч.6 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25.12.2015 №1128, прийнято Наказ №738/5 «Про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно», відповідно до якого:

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.07.2015 №23134606, прийняте приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В.;

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.12.2015 №27703451, від 20.09.2016 №№31478349, 31480068, 31480397, прийняті приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М.;

- внесено записи про скасування записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №№10545525, 12860506, 16486160, 16486483 та запису про розділ з реєстраційним №23 у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а також вилучено відмітки про погашення записів про обтяження за №2448044 у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та іпотеки за №2448026 у Державному реєстрі іпотек.

Виконання наказу покладено на Департамент державної реєстрації та нотаріату.

Як вбачається з матеріалів справи, передумовою прийняття вказаного спірного Наказу стала скарга СП «Щорсівський гранітний кар'єр Кооппостачмашу» за наступними доповненнями та уточненнями, в якій зазначалось, що вказані вище реєстраційні дії щодо єдиного майнового комплексу проведені з порушенням умов договору іпотеки, вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку».

За результатами розгляду вказаної скарги, Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України складено Висновок від 24.02.2017

У Висновку, серед іншого, зазначено, що при прийнятті реєстраційного рішення нотаріус Тверська І.В. діяла поза межами наданих їх повноважень, адже прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належать до компетенції державних реєстраторів прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України, а не до компетенції нотаріуса.

Разом з цим, як вбачається зі змісту Висновку, суб'єктом владних повноважень не надавалась окремо правова оцінка правомірності рішень та дій нотаріуса Сазонової О.М., а рішення останньої були скасовані, як такі, що вчинені після неправомірного, на думку Мінюсту, рішення нотаріуса Тверської І.В.

Не погоджуючись з обґрунтованістю вказаних доводів відповідача, як наслідок, вважаючи спірний Наказ таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить його задовольнити.

Оцінивши за правилами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Ст. 37 вказаного закону передбачено можливість оскаржити рішення державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, зокрема, до Міністерства юстиції України.

Так, Міністерство юстиції України розглядає скарги: на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України (ч. 2 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Такими повноваженнями Міністерство юстиції України наділено Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26 листопада 2015 року № 834-VIII, яким відповідно внесено зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та який набрав чинності 13 грудня 2015 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суду України дійшов висновку, що положення ч. 1 ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року N 1-зп).

З наведеного тлумачення норм ст. 58 Конституції України Конституційним Судом України вбачається, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто не можуть бути застосовані до тих правовідносин, які виникли до набрання ними (законами, нормативно-правовими актами) чинності та відповідно вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності, крім випадку коли такі закони чи інші нормативно-правові акти пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Що стосується відповідальності юридичних осіб, то закон чи інший нормативно-правовий акт може передбачати відповідальність за діяння, вчинені особою в минулому, тобто мати зворотну дію в часі, однак про це повинно бути вказано безпосередньо в самому законі або іншому нормативно-правовому акті.

Підсумовуючи слід зауважити, що загальновизнаним принципом права є те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Виключенням є лише правило, відповідно до якого зворотну дію в часі мають лише ті закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність фізичної особи.

Суд зауважує, що норми Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містять положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто зворотної дії в часі вказаний закон не має.

Не містить таких норм і Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. N 1127 (далі - Порядок № 1127), що зокрема, визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, ні Порядок № 1128, який визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту.

За таких обставин, суд констатує, що норми ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку № 1128 не можуть застосовуватись до подій, що відбулись до набрання ними чинності, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, відтак відповідач не мав повноважень розглядати скаргу СП «Щорсівський гранітний кар'єр» в особі учасника ОСОБА_3 на рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської І.В. від 24 липня 2015 року, що свідчить про протиправність спірного наказу Міністерства юстиції України від 01.03.2017 № 738/5. Наведене одночасно спростовує відповідні доводи відповідача щодо наявності у останнього повноважень на розгляд скарги ОСОБА_3

В той же час суд не вбачає за необхідне надавати правову оцінку обґрунтованості скасування відповідачем рішень нотаріуса Сазонової О.М. від 20.09.2016 (п.3 Наказу №738/5), адже, як зазначалось вище, суб'єктом владних повноважень не надавалась окремо правова оцінка правомірності рішень та дій нотаріуса Сазонової О.М., а рішення останньої були скасовані автоматично, як такі, що вчинені після неправомірного, на думку Мінюсту, рішення нотаріуса Тверської І.В.

Крім того, відповідно до п.п. 2, 5 Порядку № 1128 для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Перед розглядом скарги по суті комісія вивчає скаргу для встановлення: чи віднесено розгляд скарги відповідно до Законів до повноважень суб'єкта розгляду скарги (належний суб'єкт розгляду скарги); чи дотримано вимоги Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги; чи наявні (відсутні) інші скарги у суб'єкта розгляду скарги.

В порушення вказаних норм Порядку 1128 відповідачем розглянуто скаргу заявника за відсутності такого повноваження.

Між тим, п. 12 Порядку № 1128 передбачає прийняття суб'єктом розгляду скарги на підставі висновків комісії саме мотивованого рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу. Однак, з підстав не дослідження відповідачем правомірності дій та рішень нотаріуса Сазонової О.М., спірний наказ не можна вважати таким.

За таких обставин суд приходить до висновку про невідповідність оскаржуваного наказу вимогам п.1 ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, як наслідок, необхідність визнання його протиправним та скасування.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідача вчинити дії, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

П.п. «а» - «в» п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення, зокрема, про: скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором.

Відповідно до ч. 7 ст. 37 вказаного закону рішення, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня після прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації прав та сплата адміністративного збору не вимагаються.

Наведені законодавчі норми, на переконання суду, дозволяють в повній мірі виконати відповідачу судове рішення в цій справі в частині поновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відміна яких відбулася внаслідок скасування незаконним наказом відповідача рішень, на підставі яких ці записи занесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, зазначені вище обставини справи переконливо свідчать про незаконність спірного наказу Міністерства юстиції України від 01.03.2017 № 738/5 та необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом відновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідних записів.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України № 738/5 від 01.03.2017 року.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно всю інформацію, яка була наявна на день виконання Департаментом державної реєстрації та нотаріату Наказу Міністерства юстиції України №738/5 від 01.03.2017 року

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді Є.В. Аблов

І.В. Смолій