Справа № 805/4495/17-а
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2018 р. Справа№805/4495/17-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Стойка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № 46681-1308 форми "Ф" на суму 24993,77 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивачці на підставі договору від 28 січня 2010 року надавалася в оренду земельна ділянка для обслуговування адміністративно-виробничого приміщення, внаслідок відчуження нерухомого майна право користування земельною ділянкою під цим нерухомим майном перейшло до нового власника, у зв'язку з чим вважає, що вона не зобов'язана сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користування якою припинено. Позивач вважає, що відповідач неправомірно нарахував орендну плату за земельну ділянку за 2017 рік, тому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № 46681-1308 форми "Ф" на суму 24993,77 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав.

В матеріалах справи знаходиться відзив відповідача, в якому останній зазначає, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої ділянки. Позивач уклала договір з Бахмутською міською радою щодо оренди земельної ділянки, крім того розмір річної орендної плати встановлено додатковою угодою. Згідно заяви ОСОБА_1 від 11 липня 2017 за №2316876 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 липня 2017 року відбулася реєстрація припинення іншого речового права за об'єктом нерухомого майна - земельна ділянка, реєстраційний номер 03. На суму орендної плати за період з 1 січня 2017 року по 17 липня 2017 року позивачу було сформоване податкове повідомлення-рішення № 46681-1308 від 30 серпня 2017 року та направлено позивачу. Вважає, що він діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією та Законами України, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 14 грудня 2017 року Донецьким окружним адміністративним судом було відкрито провадження та призначено до попереднього судового засідання на 11 січня 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2018 року вирішено відкласти підготовче засідання за клопотанням представника відповідача до 30 січня 2018 року.

Ухвалою від 30 січня 2018 року вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті на 13 лютого 2018 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2018 року задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи до 19 лютого 2018 року.

19 лютого 2018 року представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалив рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

28 січня 2010 року між фізичною особою ОСОБА_1 та Артемівською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки територіальної громади м. Артемівська, згідно якого ОСОБА_1 (Орендар) приймає в строкове платне користування земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, іншої комерційної діяльності для обслуговування адміністративно-виробничого приміщення, яка знаходиться у АДРЕСА_1 площею 0,0347. Договір укладено строком до 28 січня 2015 року (а.с. 13).

Разом з тим, 2 лютого 2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду до зазначеного договору, якою визначено розмір річної орендної плати - 30180,00 грн. та встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (п. 1.4. п. 10).

22 березня 2017 року позивач уклала договір купівлі-продажу нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 21).

Суд зазначає, що вказані обставини не є спірними у даній справі.

Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 30 серпня 2017 року №46681-1308, яким визначено позивачу розмір грошового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб на суму 24993,77 грн.

Оскільки позивач вважає, що з моменту продажу нерухомого майна, розташованого на орендованій земельній ділянці, у неї відсутній обов'язок сплати орендної плати за землю, просить суд визнати протиправним та скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Так, підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Пунктом 287.7 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Положеннями статті 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України).

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 6 жовтня 1998 року №161-XIV встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Судом встановлено, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 28 січня 2010 року ОСОБА_1 набула право на строкове платне користування земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови, іншої комерційної діяльності для обслуговування адміністративно-виробничого приміщення, яка знаходиться у АДРЕСА_1 площею 0,0347 га.

2 лютого 2015 року між сторонами укладено Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки, якою визначено розмір річної орендної плати - 30180,00 грн. та встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

22 березня 2017 року позивач уклала договір купівлі-продажу нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1, про що у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності зроблено запис (а.с. 21).

Рішенням 102 сесії 6 скликання Бахмутської міської ради №6/102-1923 від 27 червня 2017 року за заявою позивача було припинено договір оренди земельної ділянки площею 0,0347 га по АДРЕСА_1 фізичній особі ОСОБА_1 , про що 11 липня 2017 року внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.35, 22).

Відповідач наголошував, що відповідно до вимог пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України, особа, яка реалізувала право власності на будівлю, споруду (її частину), до проведення державної реєстрації права оренди земельної ділянки державної або комунальної власності новим власником повинна сама сплачувати орендну плату за земельну ділянку, на якій розташована така будівля, споруда (її частина).

Положеннямипідпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14,підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1,пункту 269.2 статті 269,підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16), постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16) та Верховним судом у постанові від 31 січня 2018 року (справа №825/308/17).

Тобто, до нового власника об'єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, відповідачем неправомірно нарахована орендна плати за землю після дати внесення відомостей до Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за іншим власником, а саме з 22 березня 2017 року.

Так, сума податкового зобов'язання позивача за 2017 рік за платежем: орендна плата з фізичних осіб повинна складати 10047,74 грн. ( 45842,82 грн./365*80=10047,74 грн.), тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині нарахування податкового зобов'язання у розмірі 14946,03 грн. (24993,77-10047,74=14946,03).

Разом з тим, суд не погоджується з твердженнями позивача, стосовно невірного розрахунку орендної плати за землю із застосуванням коефіцієнту індексації, оскільки сама індексація передбачена як договором так і пунктом 1.4. п.10 додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин і зібраних доказів, наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності та законності прийнятого податкового повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № 46681-1308 форми "Ф" на суму 24993,77 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що цей позов підлягає задоволенню на 14946,03 грн., що складає 59,8% від ціни позову (24993,77 грн.), з Відповідача підлягає стягненню 59,8% від сплаченого судового збору у розмірі 640 грн, а саме 382,72 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 90, 132, 139, 193, 242-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.08.2017 року № 46681-1308 форми "Ф" на суму 24993,77 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області № 46681-1308 форми "Ф" від 30.08.2017 року в частині нарахування податкового зобов'язання у розмірі 14946,03 грн.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 382,72 (триста вісімдесят дві) грн. 72 коп.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2018 року.

Рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Стойка В.В.