Справа № 813/3209/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року

Київ

справа №813/3209/15

адміністративне провадження №К/9901/135/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія"
на постановуЛьвівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2017 року(суддя І.З. Гулкевич)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року (колегія у складі суддів: Т.В. Онишкевич, Л.П. Іщук, Я.С. Попко)
у справі №813/3209/15
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія" (далі - ТОВ "Львівська ізоляторна компанія")
доГалицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Львівська ізоляторна компанія" звернулося до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступником якої є Галицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 11 червня 2015 року про зменшення розміру бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 17447 грн. та 8724 грн. штрафних санкцій в лютому 2015 року; № від 11 червня 2015 року про відмову у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 57370 грн. за лютий 2015 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ДПІ у Галицькому районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за лютий 2015 року було складено акт від 18 травня 2015 року № 966/13-04-15-01-09/30823262 на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, що є безпідставними, оскільки позивачем включено суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту у тому періоді, в якому були отримані податкові накладні- в січні 2015 року, бо включення таких даних раніше без наявності податкових накладних було б безпідставним.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року, у задоволенні адміністративного суду відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем подано податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року без урахування результатів камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року, чим завищено суму бюджетного відшкодування за лютий 2015 року на 17447 грн. та відповідно завищено залишок суми від'ємного значення декларації за лютий 2015 року в сумі 187189 грн. Позивачем представлено платіжні документи про оплату податку на додану вартість на суму 1710551 грн. за податковими накладними, виписаними у січні 2015 року, а зазначена позивачем у декларації сума бюджетного відшкодування не підтверджена первинними документами під час перевірки та судового розгляду і становить 1785368 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме - платіжні доручення про сплату контрагентам в ціні товару (послуг) сум податку на додану вартість у розмірі 74817 грн., які надавались перевіряючим в процесі перевірки.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про необґрунтованість позовних вимог та дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги, з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що актом від 18 травня 2015 року № 966/13-04-15-01-09/30823262 документальної позапланової перевірки позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість встановлено порушення позивачем положень пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення заявленої суми бюджетного відшкодування за лютий 2015 року в розмірі 17447 грн. та відмови позивачу у бюджетному відшкодуванні за лютий 2015 року в сумі 57370 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем 11 червня 2015 року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення:

- № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 17447 грн., на яку нараховані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 8724 грн.;

- № про відмову у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 57370 грн.

Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК бюджетне відшкодування це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Згідно із пунктами 200.1-200.3 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Положеннями пункту 200.4 статті 200 ПК передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, податковим органом була проведена камеральна перевірка податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року.

Актом про результати камеральної перевірки даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року від 12 березня 2015 року № 612/217/13-04-15-01-09/30823262 встановлено порушення пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу - завищено податковий кредит з податку на додану вартість за період січень 2015 року в сумі 204636 грн., що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду в сумі 204636 грн.

На підставі акту про результати камеральної перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 02 квітня 2015 року № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 204636,00 грн. за січень 2015 року, які оскаржені позивачем в судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року, у справі № 813/1921/15 відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Львівська ізоляторна компанія" до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова Головного Управління Державної Фіскальної Служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 02 квітня 2015 року про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість в сумі 204636 грн. в січні 2015 року.

Отже, судами встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 02 квітня 2015 року № не скасовано у судовому порядку, а тому підлягає врахуванню у податковій звітності позивача.

Однак ТОВ "Львівська ізоляторна компанія" була подана податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2015 року без урахування порушень, виявлених під час камеральної перевірки, а також податкового повідомлення-рішення від 2 квітня 2015 року № , що призвело до завищення позивачем заявленої суми бюджетного відшкодування за період лютий 2015 року в розмірі 17447 грн. та відповідно призвело до завищення залишку суми від'ємного значення декларації за лютий 2015 року в сумі 187189 грн.

Також, суди попередніх інстанцій обґрунтовано взяли до уваги те, що позивачем підтверджена первинними документами лише сума, задекларована до бюджетного відшкодування за лютий 2015 року за податковими накладними, виписаними у січні 2015 року на суму 1710551 грн., проте сума бюджетного відшкодування була заявлена в розмірі 1785368 грн. з розбіжністю 74817 грн.

В розрізі викладеного суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів про те, що ненадання позивачем первинних документів під час проведення податкової перевірки, а також на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів, є законною підставою для відмови у позові та у відшкодуванні суми податку, непідтвердженої такими документами.

Враховуючи вищенаведене, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на нормах закону, а тому не підлягають скасуванню.

Суд касаційної інстанції визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівська ізоляторна компанія" залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 2 жовтня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.А.Васильєва
С.С.Пасічник