Справа № 815/4431/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/4431/17

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Час і місце ухвалення: ухвалено в порядку

письмового провадження м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Лукянчук О.В.

суддів Бітова А. І.

ОСОБА_1

при секретарі Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 08.06.2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ФОП ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 08.06.2017 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 153207,13 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року адміністративний позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №7 від 08.06.2017 року задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №7 від 08.06.2017 року.

Стягнуто з Головного управління ДФС в Одеській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ІК НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1532 грн. 07 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС в Одеській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, яка прямо кореспондується зі ст. 377 ЦК України з моменту набуття права власності на житловий будинок (будівлю або споруду) у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей обєкт, а разом з цим і обовязок сплачувати земельний податок чи орендну плату.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності №175 від 31.01.2014 року, ОСОБА_2 належить ? частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з: нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Дальницька, 44-г, яка в цілому складається з будівлі літ. П-1, загальною площею 947,6 кв. м, основною площею 935,7 кв. м, розташована на земельній ділянці площею 1399 кв. м, кадастровий номер :27:001:0011.

Згідно з Інформаційною довідкою №85589481 від 21.04.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 947,6 кв. м, розташоване за адресою: місто Одеса, вулиця Дальницька, 44-г, на праві приватної власності, вид спільної власності - спільна часткова, ОСОБА_3 належить ? частки вказаного нерухомого майна та ОСОБА_4 належить ? частки вказаного нерухомого майна, ? частки майна ОСОБА_2 .

Позивач, є субєктом підприємницької діяльності фізичною особою та з 01.07.2013 року є платником єдиного податку 2 групи.

Згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПКУ та відповідно до п.286.5 ст.286 ПКУ, Головним управлінням ДФС в Одеській області позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем земельний податок з фізичних осіб за податковий період 2017 року у розмірі 153207,13 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок суми земельного податку за спірним повідомленням-рішенням є необґрунтованим та не підтверджений належними доказами, а тому таке повідомлення-рішення не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпунктами 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Як визначено у пункті 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У пункті 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Отже, умовою несплати земельного податку платником єдиного податку є використання таким платником земельної ділянки для проведення господарської діяльності.

Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 24 листопада 2015 року по справі №21-2352а15.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі, позивачка як фізична особа, відповідно до свідоцтва про право власності №175 від 31.01.2014 року, є власницею ? частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з: нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: місто Одеса, вулиця Дальницька, 44-г, яка в цілому складається з будівлі літ. П-1, загальною площею 947,6 кв. м, основною площею 935,7 кв. м, розташована на земельній ділянці площею 1399 кв. м, кадастровий номер :27:001:0011

Колегія суддів звертає увагу на те, що обов'язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючий орган - орган державної фіскальної служби, яким, для визначення розміру вказаного податку, необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Як вбачається із наданого апелянтом розрахунку, площа земельної ділянки, яку контролюючим органом визначено як обєкт оподаткування, складає 1399 кв. м.

При цьому, апелянтом не заперечується нарахування такого податку на підставі свідоцтва про право власності №175 від 31.01.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_2 належить ? частка у праві спільної сумісної власності на майно, хоча таке нарахування повинно відбуватися з дотриманням правил, передбачених п.286.6 ПК України, а саме пропорційно належній частці кожної особи, яка є співвласником нежитлової будівлі.

А отже, визначення суми податкового зобовязання проведено із порушенням вимог, встановлених п.286.6 ст.286 ПКУ.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно зауважено, що у даному випадку відповідачем обраховано земельний податок, не пропорційно належній частці, а у відповідності до площі нежитлового приміщення. Але, площа нежитлового приміщення може не співпадати з площею земельної ділянки.

Як вже зазначено вище, підставою для нарахування земельного податку згідно з вимогами п.286.1 ст.286 ПК України є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. № 6762-VI.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, в Управлінні Держземагенства у м. Одесі Одеської області станом на 09.06.2014 року були відсутні відомості, документація із землеустрою та сформований обєкт оцінки по запитуваному обєкту та наявність посилання в листі Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області про необхідність уточнення нормативної вартості після надходження матеріалів із землеустрою щодо земельної ділянки за вказаною адресою.

Отже, колегія суддів вважає, що у відповідача взагалі відсутня підстава для нарахування позивачу земельного податку станом на 08.06.2017 року, оскільки таких відомостей відповідачем не було отримано та не використано при розрахунку земельного податку.

Проаналізувавши наведений в тексті апеляційної скарги розрахунок земельного податку у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про неможливість встановлення правильності та достовірності визначення позивачу земельного податку у сумі 153207,13 грн., оскільки у такому розрахунку відсутні: дані щодо площі земельної ділянки, яка розташована під нежитловими приміщеннями саме частки позивача; дані щодо площі приміщень зазначеного будинку з урахуванням частки позивача та відповідно вирахуваної пропорційної частки земельної ділянки, яка припадає на позивача, що не дає можливості суду перевірити дотримання відповідачем вимог п.286.6 ст.286 ПК України та правильність обрахунку суми податкового зобов'язання по земельному податку.

Відповідно до положень ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, під час розгляду адміністративної справи не доведено правомірність нарахування позивачу грошового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 153207,13 грн. з огляду на відсутність в розрахунку такого податку всіх складових, необхідних для визначення земельного податку.

А відтак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області №7 від 08.06.2017 року.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та ґрунтуються на помилковому тлумаченні апелянтом норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 23 лютого 2018 року .

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова