Справа № 826/6244/15
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
УХВАЛА

08.02.2018 Київ К/9901/12687/18 826/6244/15
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., -

під час розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2016 року у справі за її позовом до заступника начальника Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної державної у місті Києві державної адміністрації Лукашевич Л.А. про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 вересня 2016 року скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 серпня 2015 року, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2015 року та закрив провадження у справі.

ОСОБА_2 не погодилась з ухвалою Вищого адміністративного суду України і подала заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд; далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції положень статті 17 КАС, що, на думку заявника, підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25 вересня 2012 року (справа № К/9991/34897/12). У заяві покликається на порушення судами касаційної інстанції встановленої законом юрисдикції щодо розгляду справ у спорах цієї категорії.

Верховний Суд України ухвалою від 17 листопада 2016 року відкрив провадження у цій справі.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Перехідних положень КАС (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»; далі - КАС в редакції Закону № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII заяви і скарги, зазначені в підпунктах 1, 3 - 6 цього пункту, передаються відповідно до Касаційного адміністративного суду, Великої Палати Верховного Суду за розпорядженням керівника апарату суду, до якого подані такі заяви і скарги, протягом тридцяти днів з дня набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведених вище вимог підпунктів 1, 7 пункту 1 Перехідних положень КАС в редакції Закону № 2147-VIII керівник апарату Верховного Суду України розпорядженням від 12 січня 2018 року № 20/0/19-18 передав, з-поміж інших, заяву ОСОБА_2 до Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 січня 2018 року для розгляду заяви ОСОБА_2 визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Гриціва М.І., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 237 КАС у редакції до 15 грудня 2017 року однією з підстав перегляду рішення суду касаційної інстанції Верховним Судом України було неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

За частинами другою, третьою статті 241 КАС у Верховному Суді України справа про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, розглядалася Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України. У разі якщо під час розгляду справи Верховний Суд України встановить, що існує необхідність відійти від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду України, яка була прийнята іншим складом суду (іншою палатою чи палатами, які брали участь у спільному засіданні), справа передається на розгляд спільного засідання судових палат Верховного Суду України, яке проводиться за участю палати (палат), яка розглядала справу до моменту її передання, та палати (палат), яка приймала відповідну постанову Верховного Суду України.

В оскарженому рішенні суд касаційної інстанції послався на положення статті 2, пункту 1 частини першої статті 3 КАС, пункт 1 частини першої статі 15 Цивільного процесуального кодексу України, в яких окреслюються завдання адміністративного судочинства, дається визначення справи адміністративної юрисдикції та спірних правовідносин, на які поширюється правила цивільної юрисдикції. Послався також на правила частини третьої статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК) про право громадян на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, <…> чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом, і підсумував, що захист права на приватизацію жилого приміщення у гуртожитку має здійснюватися іншим окремим порядком, але не за правилами адміністративного судочинства.

Заявниця переконана, що її спір має розглядатися судами адміністративної юрисдикції, бо стосується управлінських функції органу місцевого самоврядування, який усупереч частині п'ятій статті 5 Закону України від19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенню про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 209 року № 396, відмовляється передати їй у власність жиле приміщення в гуртожитку шляхом прийняття рішення про його приватизацію.

Прикладом правильного віднесення спірних правовідносин до тих, на які поширюється адміністративна юрисдикція, називає рішення суду касаційної інстанції, наданого для порівняння, в якому цей суд спір за подібних правовідносин розглядав за правилами адміністративного судочинства.

Заявлений предмет перегляду, попри формальну підставу для розгляду справи однією судовою палатою, дозволяє припустити, що розв'язання порушеного у заяві питання вимагатиме порівняння оскарженого рішення з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою раніше щодо подібних правовідносин, у формуванні якого брала інша судова палата Верховного Суду України, приміром Судова палата у цивільних справах цього Суду, коли формулювала правовий висновок у постанові від 16 грудня

2015 року (справа № 6-2139цс15), або, якщо зважити на зміст оскарженого рішення, вимагатиме прийняття рішення про передачу справи на розгляд спільного засідання судових палат Верховного Суду України для забезпечення єдності судової практики.

Не без того, що у такому випадку заява про перегляд рішення суду касаційної інстанції, в якій оскаржується порушення правил предметної юрисдикції, потребуватиме розгляду її судом, встановленим законом.

За пунктом 2 частини першої розділу VII Перехідних положень Закону № 2147-VII у разі, коли адміністративна справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядати на спільному засідання відповідних судових палат Верховного Суду України,- така справа після її отримання Касаційним адміністративним судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Отож, правовий висновок оскарженого рішення про неналежність спору про право на приватизацію житла до публічно-правових, на які поширюється адміністративна юрисдикція, вимоги заяви, її аргументи та додані до неї судове рішення, на підтвердження неоднаковості в правозастосуванні, попередня судова практика Верховного Суду України щодо застосування окремих норм ЖК, дають підстави прийняти рішення про направлення адміністративної справи за заявою ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2016 року на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

На прийняття такого рішення орієнтують положення частини шостої статті 346 КАС в редакції Закону № 2147-VII у поєднанні із правилами частини першої статті 241 цього Кодексу у попередній редакції про розгляд справ Верховним Судом України за правилами касаційного провадження. За положеннями цієї частини статті 346 КАС справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.

Керуючись пунктами 1, 2, 7 пункту 1 розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VII, статтями 237, 241 цього Кодексу в редакції до 15 грудня 2017 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 вересня 2016 року у справі за її позовом до заступника начальника Управління житлово-комунального господарства Деснянської районної державної у м. Києві державної адміністрації Лукашевич Л.А. про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Судді М.І. Гриців

Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко