Справа № 569/9053/17
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Смолій Л.Д.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"22" лютого 2018 р. Справа № 569/9053/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Іваненко Т.В.

Франовської К.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "30" жовтня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчиити певні дії , -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року звернулась ОСОБА_3 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради в якому просила визнати протиправною відмову відповідача щодо встановлення правового статусу особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради встановити позивачу правовий статус особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 21 жовтня 2016 року.

Позов обгрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер батько позивача, ОСОБА_4, який за життя мав статус інваліда війни, а саме -інваліда Великої Вітчизняної війни 1 групи та, відповідно, мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Позивач є його єдиною донькою. Вказує, що власної сім'ї не мала і на даний час не має. 21 жовтня 2016 року позивач звернулась до відповідача із заявою для встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Листом відповіддю від 12 січня 2017 року №08-206 відповідач повідомив позивача, що згідно отриманої відповіді з Кузнецовської міжрайонної МСЕК смерть ОСОБА_4, не пов'язана із травмою, контузією чи захворюванням отриманим під час бойових дій у Великій Вітчизняній війні, а тому відсутні підстави для розгляду документів стосовно встановлення позивачу статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 20 січня 2017 року та 14 лютого 2017 року позивач повторно зверталась із заявою

до відповідача про вирішення її питання, проте отримала відмову. Позивач вважає вказану відмову необґрунтованою та незаконною, оскільки відповідач позбавив її пільг передбачених ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 30.10.2017 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову, якою позов задовольнити. Зокрема вказує, що смерть її батька пов'язана з його інвалідністю та відповідно має прямий причинний зв'язок із захворюванням, отриманим під час бойових дій у Великій Вітчизняній війні, а посилання суду на висновок Кузнцовської міжрайонної МСЕК є безпідставним, адже у Витягу із акту огляду МСЕК від 18.04.2013 не втановлюється причина смерті, а зазначається коли проводиться огляд хворого, яка група інвалідності встановлена, причина інвалідності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судоми встановлено, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач ОСОБА_3 є донькою померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2.

21.10.2016 ОСОБА_3 звернулась до управління із заявою про встановлення статусу особи, на яку поширюються чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом від 12.01.2016 №08-206 управління повідомило, що згідно отриманої відповіді з Кузнецовської міжрайонної МСЕК смерть ОСОБА_4 не пов'язана із травмою, контузією чи захворюванням отриманим під час бойових дій у Великій Вітчизняній війні, тому відсутні правові підстави для розгляду документів стосовно встановлення статусу на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради діяло у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551 (далі - Закон №3551) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що чинність цього Закону поширюється на сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Отже, зі змісту вищезазначеної норми слідує, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється також і на членів сім'ї військовослужбовців, які померли внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби.

Відповідно до абз. 16 п.1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Відповідно до норм чинного законодавства отримання пільг, переваг та соціальних гарантій за Законом № 3551-ХІІ передбачено саме для осіб, які належать до учасників бойових дій відповідно до статті 6 цього Закону, та для осіб - інвалідів війни у розумінні статті 7 названого Закону.

Верховний Суд України у постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 21-377а13), 30 вересня 2014 року (справа № 21-239а14), 20 січня 2015 року (справа № 21-528а15), вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції статті 7 Закону № 3551-ХІІ, вже висловлював правовий висновок про те, що не може вважатися інвалідом війни особа, інвалідність якої не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби в контексті статті 7 Закону № 3551-XII (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби.

Відповідно до листа №22/05-11 від 27 грудня 2016 року Кузнецовської міжрайонної МСЕК вбачається, що смерть ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 не пов'язана із травмою, контузією чи захворюванням отриманим під час бойових дій у Великій Вітчизняній Війні. Згідно копії з військового квитка останній поранення та контузії під час ВВВ він не отримував.

Відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК № 0006068 ОСОБА_4, встановлено з 18.04.2013 року перша група інвалідності, причиною якою є загальне захворювання.

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність взаємозв'язку між смертю ОСОБА_4 та пораненням, контузією чи каліцтвом, одержаних ним під час захисту Батьківщини, чи захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Викладені в апеляційній скарзі доводи спростовані встановленими вище обставинами та висновками.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Ухвалу прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "30" жовтня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Т.В. Іваненко

К.С. Франовська

Повне судове рішення складено "22" лютого 2018 р.