Справа № 804/1293/18
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 лютого 2018 р. Справа №804/1293/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., розглянувши заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

- рішення про застосування фінансових санкцій від 12.07.2017 року №000102/04-36-40-05/НОМЕР_1 про стягнення з позивача як з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) в рахунок погашення податкового боргу зі сплати штрафної санкції коштів в розмірі 6 800,00 грн. скасувати у повному обсязі.

Крім того, у прохальній частині позову позивачем також було зазначено: «З метою захисту майнових прав проти безпідставного стягнення коштів з мене, ОСОБА_1, прошу суд зупинити вчинення виконавчих дій Тернівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення з мене коштів у розмірі 6800,00 грн. на користь держави, до вирішення питання по суті, про що винести окрему відповідну ухвалу».

В обґрунтування наведеної вимоги позивачем вказано, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач просить про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення виконавчих дій зі стягнення з позивача коштів у розмірі 6800,00 грн.

Проте, жодних доказів чи пояснень на підтвердження вжиття заходів забезпечення позову до суду не надано. До того ж, доказів відкриття Тернівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавчого провадження зі стягнення з позивача коштів у розмірі 6800,00 грн. до матеріалів адміністративного позову також надано не було.

За положеннями частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За приписами частини другої статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

При цьому, статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини першої вказаної статті заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Частиною третьої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З огляду на викладене, суд зазначає, що заява про забезпечення повинна бути викладена окремим документом у письмовій формі та відповідати вищевказаним вимогам.

Всупереч наведеним приписам фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до суду не було надано окремої письмової заяви про забезпечення позову, яка містить: найменування суду; повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів звязку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до приписів частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою вказаної статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Поряд із цим, частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд звертає увагу, що обовязок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Суд зазначає, що заявляючи вимогу про забезпечення позову позивач, не наводить жодного обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову та не надає до суду жодних доказів на підтвердження наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. При цьому, позивачем також не вказуються чим саме невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або у чому саме очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 7 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що подана заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим вважає за необхідне повернути її заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 150-154, 166, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування рішення про застосування фінансових санкцій повернути заявнику без розгляду.

Копію ухвали невідкладно направити на адресу заявника.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Юхно