Справа № 815/6250/17
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6250/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Донець В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 (за паспортом)

відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко Олександра Валерійовича про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко Олександра Валерійовича про визнання протиправними дій відповідача щодо направлення запиту від 23.01.2017 року стосовно сімейного стану позивача, стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 20000 грн.

За цією позовною заявою відкрито загальне позовне провадження та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву.

Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Позов обґрунтований позивачем тим, що Керівник апарату Суворовського районного суду Іщенко О.В., використовуючи своє службове становище, в порушення Конституції України та Закону України «Про захист персональних даних», направив запит до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції для отримання конфіденційної інформації стосовно сімейного стану позивача без зазначення мети його направлення, підстав, тощо, за відсутності згоди позивача на обробку персональних даних, а тому такі дії відповідача є протиправними та з нього має бути стягнута судом на користь позивача моральна шкода.

Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений про розгляд справи, відзив на позов до суду не надіслав, на виконання ухвали суду про витребування доказів, направлення якої відповідачу стало підставою для оголошення перерви в підготовчому засіданні, відповідач надав оскаржуваний запит стосовно сімейного стану позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У період з 26 жовтня 2006 року по 5 квітня 2017 року ОСОБА_1 працював на посаді помічника судді Суворовського районного суду м. Одеси.

Позивач 29 листопада 2017 року отримав поштою постанову Суворовського районного суду м. Одеси у Справі №523/8667/17 від 07.11.2017 року, в якій суддею встановлені факти порушень працівником органу реєстрації актів цивільного стану та керівником апарату Суворовського районного суду м. Одеси норм законодавства щодо обробки персональних даних, в тому числі, ОСОБА_1.

Із змісту зазначеного рішення суду позивач дізнався про направлення 23.01.2017 року керівником апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко О.В. до Першого Суворовського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції запиту про надання відомостей щодо його сімейного стану, а тому звернувся до суду з цим позовом про визнання таких дій Керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко Олександра Валерійовича протиправними та стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керівником апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко О.В. 23 січня 2017 року направлений запит до Першого Суворовського відділу реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за вих. №5/124/2017 наступного змісту: «У зв'язку з необхідністю просимо надати відомості щодо реєстрації шлюбу між громадянами ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2» (аркуш справи 55).

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з п. 2 ст. 14, ст. 16 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації» крім даних, які отримує Міністерство фінансів України від інших органів під час здійснення повноважень з контролю за дотриманням бюджетного законодавства в частині моніторингу пенсій, допомог, пільг, субсидій, інших соціальних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 6, ст. 11 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов'язком суб'єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов'язком суб'єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.

Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 20, ст. 21, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Рішенням Конституційного суду України від 30.10.1997 року № 5-зп встановлено, що забороняється не лише збирання, а й зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її попередньої згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. До конфіденційної інформації, зокрема, сімейний стан, релігійність, стан здоров'я, дата і місце народження, майновий стан та інші персональні дані.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

При цьому, згідно з ч. 7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В цій справі відповідачем не спростовані доводи позивача, не надані докази, які спростовують доводи позивача, відзив на позов до суду не надійшов, доказів згоди позивача на обробку персональних даних до суду не надано, судом оглянута копія особової справи позивача, надана ним для огляду, в якій не містилося згоди позивача на обробку персональних даних, оскаржуваний запит не містить підстав для отримання даних стосовно позивача, а тому з аналізу вищезазначених норм законодавства та з врахуванням наявних в справі доказів, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо направлення запиту за вих. №5/124/2017 від 23.01.2017 року про надання відомостей про сімейний стан ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 гривень позивач послався на завдання діями відповідача моральної шкоди, яка полягала в спричиненні йому тяжкого психічного шоку у момент, коли він дізнався про незаконні дії з боку відповідача, в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності дій та тверджень відповідача, розповсюдження інформації серед працівників апарату та суддівського корпусу.

Однак, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про спричинення позивачу моральної шкоди, які підтверджують наявність будь-яких наслідків такої шкоди, в цьому позові позивач скористався своїми правами та оскаржив протиправні дії відповідача та сам факт неправомірних дій не є підставою для висновку про спричинення позивачу моральної шкоди, позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та з пояснень позивача не вбачається чому ця шкода становить саме 20000 грн. та як вона розрахована, у суду відсутні будь-які докази, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дії відповідача щодо направлення запиту стосовно сімейного стану позивача, а в частині стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи часткове задоволення позову ОСОБА_1 з відповідача підлягають стягненню частково судові витрати у відповідності до ст. 139 КАС України в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко Олександра Валерійовича (65003, м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 68) про визнання протиправними дій Керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко Олександра Валерійовича щодо направлення запиту від 23.01.2017 року стосовно сімейного стану позивача, стягнення на користь позивача завданої моральної шкоди у розмірі 20000 грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Керівника апарату Суворовського районного суду м. Одеси Іщенко Олександра Валерійовича щодо направлення запиту від 23.01.2017 року стосовно сімейного стану ОСОБА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Суворовського районного суду м. Одеси на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 26.02.2018 року.

Суддя Л.І. Свида

.