Справа № 822/2696/17
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2696/17

Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

23 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.

за участю:

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року (суддя-доповідач Шевчук О.П., повний текст постанови виготовлено 01.11.2017 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

27.09.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що відповідачем на підставі договору оренди земельної ділянки загальною площею 2516 кв.м., укладеного 15 січня 2008 року між позивачем та Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області, винесено податкове повідомлення-рішення №27797-0000 від 13 травня 2017 року, яким визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб 180010900, за період 2017 року в сумі 8973,57 грн. Вважає прийняте податковим органом оскаржуване рішення протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки 29 жовтня 2013 року на підставі договорів купівлі-продажу на будівлі, що розташовані на вищевказаній земельній ділянці, відбулась зміна власника будівель, в зв'язку із чим договір оренди земельної ділянки припинив свою дію в силу закону.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №27797-0000 від 13 травня 2017 Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що позивач відчужив 29.10.2013 року будівлі на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, яка перебувала в оренді у позивача на підставі договору оренди земельної ділянки від 15.01.2008 року, у позивача відсутні правові підстави для сплати зобов'язання за винесеним податковим повідомленням-рішенням №27797-0000 від 13 травня 2017 року, на суму 8973,57 грн., за період 2017 року.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об'єктом оподаткування є земельна ділянка, що надана в оренду. Таким чином, податковим органом обчислений податок по орендній платі за землю на ім'я позивача за 2017 рік в сумі 8973,57 грн. по договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області від 15.01.2008 року.

04.01.2018 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_3 та Летичівською РДА Хмельницької області укладено договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2008 року, згідно якого ОСОБА_3 (орендар) приймає в строкове платне користування (строком на 10 років) земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2516 кв.м., що розташована на території Летичівської селищної ради поза межами смт.Летичів, біля вул.Комсомольської (поштова адреса: АДРЕСА_1).

Згідно договорів купівлі-продажу від 29 жовтня 2013 року, посвідчені приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою Л.В, позивач продав ОСОБА_5 будівлю пожежного депо загальною площею 80,8 кв.м. та будівлю котельні загальною площею 108,1 кв.м., які розташовані на вище вказаній земельній ділянці.

Відповідачем на підставі договору оренди земельної ділянки загальною площею 2516 кв.м. укладеного 15 січня 2008 року між ОСОБА_3 та Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області, винесено податкове повідомлення-рішення №27797-0000 від 13 травня 2017 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем орендна плата з фізичних осіб 180010900, за період 2017 року в сумі 8973,57 грн.

Позивач, вважаючи рішення відповідача неправомірними, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) встановлено, що плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За частиною третьою статті 7 Закону України "Про оренду землі" від 6 жовтня 1998 року №161-XIV до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Зазначені норми права дають можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об'єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов'язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.

Відповідно до договору оренди від 15.01.2008 року ОСОБА_3 набув право користування земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 2516 кв.м., що розташована на території Летичівської селищної ради поза межами смт.Летичів, біля вул.Комсомольської (поштова адреса: АДРЕСА_1).

Позивачем у жовтні 2013 року відчужено ОСОБА_5 нерухоме майно, що розташоване на зазначеній орендованій земельній ділянці, що підтверджується договорами купівлі-продажу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року (справа №К/9901/2082/17).

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції витребовувались розрахунки грошових зобов'язань визначених позивачу відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та розрахунки орендної плати за земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти нерухомості (будівля котельні, загальною площею 108,1 кв.м. та будівля пожежного депо, загальною площею 80,8 кв.м.), відчужені ОСОБА_3 згідно договорів купівлі-продажу від 29.10.2013 року.

З поданих розрахунків вбачається, що розмір орендної плати за земельні ділянки, що знаходяться під відчуженими об'єктами нерухомості, зокрема будівля котельні загальною площею 108,1 кв.м. становить 385,92 грн. та будівля пожежного депо загальною площею 80,8 кв.м. становить 288,46 грн.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (пункт 287.6 статті 287 ПК).

Це пояснюється тим, що будівля (споруда) як нерухома річ нерозривно пов'язана фундаментом із земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Відповідно, неможливо володіти та користуватися будівлею (спорудою) без одночасного володіння та користування земельною ділянкою, на якій така будівля (споруда) розміщена.

Враховуючи встановлені обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки на момент прийняття оскаржуваного повідомлення-рішення ГУ ДФС у Хмельницькій області договір оренди землі від 15.01.2008 року, укладений між позивачем та Летичівською районною державною адміністрацією Хмельницької області є дійсним, а тому позивач як орендар зобов'язаний сплатити орендну плату за землю у розмірі 8973 грн. 57 коп., тобто не враховуючи розмір орендної плати відчуженого нерухомого майна, а саме будівлі котельні загальною площею 108,1 кв.м. (розмір орендної плати за земельну ділянку на якій вона розміщена становить 385,92 грн.) та будівлі пожежного депо загальною площею 80,8 кв.м. (розмір орендної плати за земельну ділянку на якій вона розміщена становить 288,46 грн.). Так як, новий власник від обов'язку сплати податку (орендної плати) за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ними майно не звільняється.

Слід врахувати, що в разі встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства наслідком є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі. Рішення, в якому недійсну частину можна виокремити, ідентифікувати, є дійсним в цілому.

Оскільки в даному випадку частину оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яку суд вважає неправомірним, можливо виокремити, то з врахуванням положень статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення №27797-0000 від 13.05.2017 року ГУ ДФС у Хмельницькій області необхідно скасувати в частині визначеного розміру грошового зобов'язання, а саме 674 грн. 38 коп. В іншій частині податкове повідомлення є правомірним з наведених вище підстав.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийнята постанова не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Частиною 1 ст. 317 КАС України вказано, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Статтею 132 КАС України вказано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, враховуючи положення частини 3 статті 139 КАС України понесені судові витрати Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають компенсації.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №27797-0000 від 13 травня 2017 року Головного управління ДФС у Хмельницькій області в частині визначеного розміру грошового зобов'язання в сумі 674 грн. 38 коп., а в іншій частині залишити без змін.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.