Справа № 802/3/18-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 лютого 2018 р. Справа № 802/3/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука В.В.

представника відповідача: Сивого М.В.

за відсутності позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Позов мотивовано тим, що Головним управлінням ДФС у Вінницькій області винесено рішення № від 06.12.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача застосовано штрафні санкції та нарахована пеня в загальному розмірі 13019,44 грн.

Вказане рішення ОСОБА_2 вважає необґрунтованим, таким що не ґрунтується на приписах чинного законодавства України і не відповідає фактичним обставинам справи, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

На переконання позивача, рішенням протиправно застосовано до нього штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату єдиного податку, оскільки рішення прийнято відносно нього як фізичної особи, а відповідно до вимог Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" позивач як фізична особа не є платником єдиного внеску.

Також ОСОБА_2 вказує, що оскаржуване рішення підписано в.о. заступника начальника - начальника Вінницького управління ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3, який, на його переконання, не наділений повноваженнями виносити та підписувати такі рішення.

Крім того, позивач мотивуючи протиправність оскаржуваного рішення зазначив, що таке прийнято Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, хоча рахунки на які підлягає зарахування боргу визначено рахунки Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 09.01.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

Позивач у судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Додатково зазначив, що позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав наведених у відзиві та просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що фізична особа - підприємець ОСОБА_2 відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування" є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування

Згідно з рішенням Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 06.12.2017 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача за період з 21.01.2013 по 17.05.2016 застосовано штрафну санкцію у розмірі 10%, що складає 1543,27 грн., та за період з 10.02.32015 по 19.10.2017 застосовано штрафну санкцію у розмірі 20%, що складає 1506,33 грн.. За увесь період прострочки сплати податкового боргу позивачу нараховано пеню у розмірі 0,1% суми боргу за кожний день, що складає 9969,84 грн.

З указаним рішенням позивач не погоджується вважає його незаконним, таким, що прийняте з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, а відтак, підлягає скасуванню, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464-VI).

Виключно Законом України №2464-VI визначається, зокрема, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Частиною 4 статті 8 Закону України №2464-VI передбачено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 9 Закону України №2464-VI встановлений порядок обчислення і сплати єдиного внеску, зокрема -

- Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок;

- днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (пп. 1 п. 10 ст. 9);

- у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі (пп. 2 п. 10 ст. 9);

- у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (п. 11 ст. 9).

Частиною 12 статті 9 Закону встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

З інтегрованої картки платника податків фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 судом встановлено, що станом на 31.12.2012 року за позивачем рахувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 9215, 86 грн., яка була передана до податкового органу із Пенсійного фонду України в вересні 2013 року у зв'язку із внесенням змін до Податкового кодексу України.

За період з 01.10.2013р. по 31.12.2013 р. позивачу нараховано єдиний внесок у розмірі 1194,03 грн., який сплачено згідно інтегрованої картки платника податків 16.10.2013р. Станом на 01.01.2014р. за платником податків рахувався непогашений борг у розмірі 92015,86 грн.

За період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. позивачу нараховано єдиний внесок у розмірі 5020,52 грн., за вказаний період сплачено кошти у розмірі 5518,68 грн. Станом на 01.01.2015р. за платником податків рахувався непогашений борг у розмірі 91517,70 грн.

За період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. позивачу нараховано єдиний внесок у розмірі 5281,14 грн., з них у вказаному періоді сплачено в сумі 5281,14 грн. Станом на 01.01.2016р. за платником податків рахувався непогашений борг у розмірі 91517,70 грн.

За період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. нараховано єдиний внесок у розмірі 4242,15 грн., сплачено борг в сумі 12801, 63 грн.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 ПКУ у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов'язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов'язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 131.2 ст. 131 ПКУ при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов'язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному п. 131.2 ст. 131 ПКУ.

Отже, якщо платник податку сплачує суму грошового зобов'язання, але при цьому має податковий борг із податку, то сплачена сума буде зарахована у погашення податкового боргу цього податку у календарній черговості виникнення такого боргу.

Таким чином, із аналізу зазначеного вище слідує, що позивачем податковий борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 9215,86 грн., який виник до 01.01.2013 року, погашено лише в 2016 році в порядку черговості зарахування коштів.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 13 Закону передбачено, що органи доходів і зборів мають право застосовувати фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум (пункт 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI в редакції, яка діяла до 1 січня 2015 року.

У відповідності до пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VI (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Стаття 25 Закону України №2464-VI визначає заходи впливу та стягнення, зокрема на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу (ч. 11 ст. 25).

Згідно оскаржуваного рішення до позивача за період з 21.01.2013 по 17.05.2016 застосовано штрафну санкцію у розмірі 10%, що складає 1543,27 грн., та за період з 10.02.32015 по 19.10.2017 застосовано штрафну санкцію у розмірі 20%, що складає 1506,33 грн., за увесь період прострочки сплати податкового боргу позивачу нараховано пеню у розмірі 0,1% суми боргу за кожний день, що складає 9969,84 грн.

Таким чином, суд вважає правомірним застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені згідно рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області № від 06.12.2017 у загальному розмірі 13019,44 грн.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення по тексту позову та відповіді на відзив ОСОБА_2 послався на те, що Головним управління ДФС у Вінницькій області штрафні санкції та пеню застосовано до нього як до фізичної особи, однак позивач як фізична особа не являється платником єдиного внеску наведеного у частині першій статті 4 Закону №2464-VI.

Суд не може погодитися з такими доводами позивача, оскільки відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа - підприємець 24.11.1995р (номер запису: 2 001318 від 24.02.2006) за основним видом діяльності - Код КВЕД 52.62.2 РОЗДРІБНА ТОРГІВЛЯ НА РИНКАХ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску, зокрема, є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи позивача оскільки останній зареєстрований як фізична особа - підприємець та відповідно до вимог ст. 4 Закону №2464-VI являється платником єдиного внеску.

Суд також критично оцінює посилання позивача на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки таке підписане не уповноваженою на те особою.

Так, судом встановлено, що рішення ГУ ДФС у Вінницькій області № від 06.12.2017 підписано в.о. заступника начальника - начальника Вінницького управління ГУ ДФС у Вінницькій області ОСОБА_3. На підтвердження повноважень ОСОБА_3 в матеріалах справи міститься копія Наказу ГУ ДФС у Вінницькій області №346-о від 30.10.2017 року "Про покладення обов'язків" згідно якого на першого заступника начальника Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області покладено виконання обов'язків заступника начальника - начальника Вінницького управління ГУ ДФС у Вінницькій області.

Посилання позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення з огляду на те, що рішення прийнято Головним управлінням ДФС у Вінницькій області, а суму боргу належить сплати на рахунки Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області судом до уваги не беруться з огляду на наступне.

Законом України від 21.12.201 року №1797 VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» доповнено Податковий кодекс України статтею 19-3 та викладено в новій редакції п.п.19.1.1 п.19.1 ст.19, якими визначено перелік функцій державний податкових інспекцій, а функції контрольно-перевірочної роботи закріплено виключно за контролюючими органами обласного та центрального рівнів.

Відповідно до ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи (п.1 ч. 1 ст. 41).

Із аналізу викладених норм слідує, що саме на Головне управління ДФС у Вінницькій області покладено функції з адміністрування та контролю за своєчасністю сплати єдиного внеску. В той час, оскільки позивач перебуває на обліку Вінницькій ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області як платник єдиного внеску, відтак сплата зобов'язань з єдиного внеску підлягає на рахунки Вінницької ОДПІ.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що стверджуючи про протиправність оскаржуваного рішення позивач не наводить жодних обґрунтувань та не надає жодних належних та допустимих доказів відсутності факту порушень ним термінів сплати єдиного внеску, а намагається звести предмет доказування до процедурних порушень, нібито допущених з боку відповідача, тим самим намагаючись уникнути юридичної відповідальності виключно з формальних підстав, що є неприпустимим.

Відтак, суд вважає, що відповідачем правомірно у межах передбачених законом повноважень до позивача застосовано штрафні санкції та пеню, а тому оскаржуване рішення № від 06.12.2017 скасуванню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 139 КАС України, у зв'язку з відмовою в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_2 (23210, АДРЕСА_1, ід. номер НОМЕР_1)

Головне управління ДФС у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Суддя Комар Павло Анатолійович