Справа № 804/7711/17
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2017 року Справа № 804/7711/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
при секретарі - Воробйовій П.В.
представників позивача ОСОБА_1; ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Спецрембуд» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною постанову №309/4.2-7/860 від 15.11.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 192000,00грн.,-
21 листопада 2017р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства «Спецрембуд» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області, в якому позивач з урахуванням уточненого позову просив визнати протиправною постанову №309/4.2-7/860 Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 192000,00грн.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
За наслідками позапланової перевірки позивача щодо додержання законодавства про працю було складено акт перевірки №309/4.2-7 від 27.10.2017р., в якому відповідач дійшов помилкового висновку щодо порушення субєктом господарювання законодавства про працю та як наслідок неправомірно виніс постанову №309/4.2-7/860 від 15.11.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 192000,00грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.11.2017р. по справі було відкрито провадження та справа призначена до розгляду в судовому засіданні.
Представники позивача з`явилися у судове засідання, вимоги заявленого адміністративного позову підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання також з`явився, щодо задоволення заявленого адміністративного позову заперечував, надав до суду відзив на нього, в якому зазначав наступне.
В період з 26.10.2017р. по 27.10.2017р. на підставі наказу від 19.10.2017р. № 337-1, направлення на проведення інспекційного відвідування від 24.10.2017 № 277/4.2-7 за зверненням гр. ОСОБА_4 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області, Криворізької місцевої прокуратури № 2 щодо не оформлення з ним трудових відносин та використання праці неоформлених працівників відповідачем була проведена позапланова перевірка ПП «Спецрембуд» щодо додержання законодавства про працю, за результатами якої був складений акт перевірки №309/4.2-7 від 27.10.2017р., яким встановлено порушенням позивачем приписів законодавства про працю. У звязку із встановленими під час перевірки порушеннями було винесено спірне рішення.
Відтак, відповідач вважає оскаржувану постанову Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області №309/4.2-7 від 15.11.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 192000,00грн. винесеною у відповідності до норм чинного законодавства України та просить заявлений адміністративний позов залишити без задоволення.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
В період з 26.10.2017р. по 27.10.2017р. на підставі наказу від 19.10.2017р. № 337-1, направлення на проведення інспекційного відвідування від 24.10.2017 № 277/4.2-7 за зверненням гр. ОСОБА_4 до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області, Криворізької місцевої прокуратури № 2 щодо не оформлення з ним трудових відносин та використання праці неоформлених працівників Головним управлінням Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області була проведена позапланова перевірка ПП «Спецрембуд» щодо додержання законодавства про працю.
За результатами означеної перевірки було складено акт №309/4.2-7 від 27.10.2017р., яким встановлено наступне.
Так, гр. ОСОБА_4 було прийнято 03 лютого 2017р. на посаду електрогазозварника 6 розряду згідно наказу 2-к від 03 лютого 2017р. Згідно наказу № 11-к від 19 вересня 2017р. про звільнення ОСОБА_4 було звільнено з ПП «Спецрембуд» за власним бажанням. Згідно Журналу руху трудових книжок ПП «Спецрембуд» ОСОБА_4 отримав свою трудову книжку в день звільнення, а саме 19.09.2017р. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 Кодексу Законів про працю України (далі КзпПУ) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Разом з тим, остаточний розрахунок з ОСОБА_4 проведено 20 вересня 2017р., що підтверджується видатковим касовим ордером від 20.09.2017р.
Також, під час перевірки встановлено, що між ОСОБА_5 та ПП «Спецрембуд» було укладено цивільно-правовий договір № 1/06 від 01 червня 2017р.
При цьому даний цивільно-правовий договір має ознаки трудового договору, а відносини, що склались з його виконання трудові, про що свідчать порядок оформлення договору та порядок його виконання.
Так за даним договором ОСОБА_5 названий в подальшому «Виконавець», з однієї сторони і ПП «Спецрембуд», в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту, назване в подальшому «Замовник», з іншої сторони, разом названі «Сторони», уклали даний договір про наступне: виконавець зобов'язується виконати роботу замовнику в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дану роботу.
Разом з тим за даним договором не вказані конкретні обсяги роботи, що підлягають вимірюванню у конкретних фізичних величинах, які необхідно виконати виконавцю, що є обов'язковою умовою цивільно-правового договору.
Натомість відповідно до п. 2.1 цивільно-правового договору № 1/06 від 01 червня 2017, обов'язки ОСОБА_5: «Виконати токарні роботи згідно планів виробництва».
Водночас, предметом цивільно-правового договору є виконання роботи з наданням замовнику певного результату або надання послуги. При цьому основне значення має результат, а процес виконання роботи / надання послуги цивільно-правовий договір не регулює, що підтверджується листом Мінпраці від 26.12.2003 р. №06/1-4/200.
Згідно статті 29 КЗпПУ до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний визначити працівникові робоче місце.
Так, під час інспекційного відвідування ПП «Спецрембуд» ОСОБА_5 було виявлено при виконанні робіт за токарним верстатом 1к62. На даному верстаті вивішена табличка із зазначенням відповідального за утримання у справному стані та за його безпечну експлуатацію в.о. майстра ОСОБА_6 та список працівників хто має право виконувати роботу на верстаті, серед них зазначено прізвище працівника ОСОБА_5 з визначенням його посади (професії) - токар.
Аналогічна табличка вивішена біля іншого токарного верстата ДИП300 де зазаначено відповідального за утримання у справному стані та за його безпечну експлуатацію в.о. майстра ОСОБА_6 та список працівників хто має право виконувати роботу на верстаті, серед них зазначено прізвище працівника ОСОБА_5 з визначенням його посади (професії) - токар.
Таким чином ОСОБА_5 фактично було визначено його робоче місце, що є ознакою його трудових відносин на ПП «Спецрембуд».
За результатами пошуку на даному веб-сайті встановлено, що ПП «Спецрембуд» подавало вакансії на посаду токаря у 2017 році: 31.07.2017р., 20.06.2017р., 09.06.2017р., 31.05.2017р., 10.04.17р., 16.01.17р.
За визначенням Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012р. № 5067-VI вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.
При цьому, у штатному розкладі ПП «Спецрембуд» від 11.08.2017р. передбачено посаду (професію) токар у кількості 4 посади.
Таким чином на ПП «Спецрембуд» існувала необхідність у працевлаштуванні працівників на посаду токаря.
Тим не менш під час перевірки згідно книги руху трудових книжок і вкладишів до них ПП «Спецрембуд» на посаді токаря не зайнято жодного працівника.
Натомість замість цього на даній посаді фактично зайнятий ОСОБА_5 який виконує трудові обов'язки на ПП «Спецрембуд».
Отже, відповідач за результатами перевірки дійшов висновку, що фактично за договором цивільно-правового характеру № 1/06 від 01 червня 2017р. ОСОБА_5 систематично виконував роботу, обумовлену угодою, в межах виробничого циклу підприємства.
Для даного договору характерними є ознаки трудового договору: праця за таким договором є юридично несамостійною, а здійснюється в межах діяльності підприємства, це підтверджується обов'язками ОСОБА_5 - виконати токарні роботи згідно планів виробництва; виконання роботи не потребувало від ОСОБА_5 власних засобів виробництва, ПП «Спецрембуд» забезпечувалися умови праці, необхідні для виконання робіт (надання необхідного інвентарю тощо); відсутність ознак ризику; виконання робіт здійснювалося під керівництвом та відповідно до поставлених адміністрації ПП «Спецрембуд».
Також в ході перевірки встановлено, що між ОСОБА_7 та ПП «Спецрембуд» було укладено цивільно-правовий договір № 5/03 від 01 березня 2017.
Хоча відповідно до відповідей наданих ОСОБА_7 головному державному інспектору Іванову Костянтину Володимировичу Приймак А.О. працює сторожем на ПП «Спецрембуд» лише один день і приступив до виконання своїх посадових обов'язків 26.10.2017року, (відповіді ОСОБА_7 на відео №20171026_153418 записані на диск який є невід'ємною частиною цього акту).
Таким чином свідчення ОСОБА_7 суперечать із цивільно-правовим договором №5/03 укладеним між ним та ПП «Спецрембуд» від 01 березня 2017 року і свідчать про приховування його трудових відносин на ПП «Спецрембуд», про роботу без оформлення трудового договору.
Крім того цивільно-правовий договір №5/03 від 01 березня 2017 року має ознаки трудового договору, а відносини, що склались з його виконання трудові про, що свідчать порядок оформлення договору та порядок його виконання.
Так за даним договором ОСОБА_7 названий в подальшому «Виконавець», з однієї сторони і ПП «Спецрембуд», в особі директора ОСОБА_1, який діє на підставі Статуту, назване в подальшому «Замовник», з іншої сторони, разом названі «Сторони», уклали даний договір про наступне: «виконавець зобов'язується виконати роботу замовнику в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити дану роботу».
При цьому, за вищевказаним договором не вказані конкретні обсяги роботи, що підлягають вимірюванню у конкретних фізичних величинах які необхідно виконати виконавцю, що є обов'язковою умовою цивільно-правового договору.
Натомість відповідно до п. 2.1 цивільно-правового договору № 5/03 від 01 березня 2017 року, обов'язки ОСОБА_7: «виконати роботи по охороні об'єкта, а саме перевіряти цілісність об'єкта, що охороняється (наявність замків та інших запірних пристроїв, наявність пломб, справності сигналізації, телефонів, освітлення) а також утримання території що охороняється в належному стані».
Слід зазначити, що виконання певних робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами може здійснюватися тільки суб'єктами господарської діяльності на підставі відповідної ліцензії (відповідно до п. 30 статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» охоронна діяльність підлягає ліцензуванню), на відміну від виконання обов'язків охоронця на підставі трудового договору. Оскільки з матеріалів інспекційного відвідування не вбачається наявність у ОСОБА_7 відповідних ліцензій на здійснення охоронної діяльності, даний факт є підставою для висновку про наявність між ПП «Спецрембуд» та ОСОБА_7 трудових відносин.
Також з огляду на предмет укладеного договору (робота по охороні об'єкта) та поняття договору підряду, слід оцінити його критично в частині можливості передати результат виконаної роботи замовникові при виконанні робіт.
Таким чином предметом укладених договорів ПП «Спецрембуд» з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є процес праці, а не її кінцевий результат. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 систематично виконували певні трудові функції на підприємстві відповідно до визначеного виду виконуваної роботи. При цьому, в укладених договорах не визначається обсяг виконуваної роботи, а обумовлюється у вигляді зобов'язання виконувати роботи (надавати послуги).
Праця за цими договорами не є юридично самостійною, а здійснюється у межах діяльності всього підприємства.
Отже, враховуючи обставини, які встановлені під час інспекційного відвідування, відповідач дійшов до висновку про те, що правовідносини між ПП «Спецрембуд» та ОСОБА_5 і ОСОБА_7 (сторонами цивільно-правових договорів) носять ознаки притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому дії ПП «Спецрембуд» щодо надання трудовим договорам форми цивільно-правових договорів шляхом їх укладення порушують вимоги ст. 24 КЗпП України та перешкоджають реалізації працівниками права на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.
На підставі ОСОБА_2 та у відповідності до п. 8. Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. № 509 Головним управлінням винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 15.11.2017 № 309/4.2-7/860.
Вказаною постановою відповідно до пп. 54 п. 4 Положення про державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. № 96 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України накладено штраф на Позивача розмірі 192 000,00 гривень.
Не погодившись з постановою Головного управління Державної служби України про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 192000,00грн., позивач оскаржив її до суду.
Правовідносини сторін, пов'язані з визначенням правових та організаційних засад, основних принципів і порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обовязки та відповідальність субєктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) регулюються нормами Конституції України, Кодексу законів про працю України, закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96; Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509; Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390; Порядку надання робочих місць для проходження учнями, слухачами професійно технічних навчальних закладів виробничого навчання та виробничої практики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.1999 року №992.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому «на підставі» означає, що субєкт владних повноважень повинен бути утворений в порядку, визначеному Конституцією та законами України, та зобовязаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обовязків, встановлених відповідним законом.
«У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури вчинення дій, і повинен обирати лише встановлені законом способи правомірної поведінки при реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.1 закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державним наглядом (контролем) є діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства субєктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до ст.3 закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» основними принципами державного нагляду (контролю), зокрема, є і: рівності прав і законних інтересів усіх субєктів господарювання; гарантування прав і законних інтересів кожного субєкта господарювання; обєктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок субєктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом; відкритості, прозорості, плановості й системності державного нагляду (контролю); невтручання органу державного нагляду (контролю) у діяльність субєкта господарювання, якщо вона здійснюється в межах закону; відповідальності органу державного нагляду (контролю) та його посадових осіб за шкоду, заподіяну субєкту господарювання внаслідок порушення вимог законодавства, порушення прав та законних інтересів субєктів господарювання; презумпції правомірності діяльності субєкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обовязків субєкта господарювання та/ або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності; недопущення встановлення планових показників чи будь якого іншого планування щодо притягнення субєктів господарювання до відповідальності та застосування до них санкцій; здійснення державного нагляду (контролю) на основі принципу оцінки ризиків та доцільності.
Відповідно до ч.10 ст.4 закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», серед загальних вимог до здійснення державного нагляду (контролю) відноситься, зокрема і така, що посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою зясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу,здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.
Відповідно до ст.ст.5 7 закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначаються планові та позапланові заходи здійснення державного нагляду (контролю), розпорядчі документи органів державного нагляду (контролю).
Відповідно до ст.8 наведеного вище закону України, при визначенні повноважень та обовязків органів державного нагляду (контролю), зазначаються, зокрема, і такі обовязки, як: повне, обєктивне та неупереджене здійснення державного нагляду (контролю) у межах повноважень, передбачених законом; дотримання ділової етики у взаємовідносинах із субєктами господарювання, утримання від необґрунтованих висновків щодо відповідності поведінки субєктів господарювання вимогам законодавства, неправомірного та необґрунтованого застосування санкцій до субєктів господарювання; дотримання встановлених законом приписів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю,зайнятість населення,загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до п.6 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Держпраці для виконання покладених на неї завдань, має право: безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та обєктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці; безперешкодно, без попереднього повідомлення проходити до будь яких виробничих, службових, адміністративних приміщень юридичних осіб (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичних осіб, які використовують найману працю.
Відповідно до п.п.2, 3 Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 встановлено, що право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обовязків мають повноваження державного інспектора з питань праці, та надано інспектору право проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 визначається механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.2-7 ст.53 Закону України «Про зайнятість населення».
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Так, з урахуванням абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та п. 8 Порядку №509 відповідачем було винесеного постанову №309/4.2-7/860 від 15.11.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 192000,00грн. (30*3200,00 грн.*2 осіб).
Згідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Оцінюючи усі докази, досліджені судом, у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Так, перевірка позивача за результатами якої винесено акт перевірки №309/4.2-7 від 27.10.2017р. була призначена та здійсненна відповідно до вимог чинного законодавства, що позивачем не заперечується.
Також суд вважає обґрунтованими висновки відповідача в акті перевірки №309/4.2-7 від 27.10.2017р. що правовідносини між ПП «Спецрембуд» та ОСОБА_5 і ОСОБА_7 (сторонами цивільно-правових договорів) носять ознаки притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, а дії ПП «Спецрембуд» щодо надання трудовим договорам форми цивільно-правових договорів шляхом їх укладення порушують вимоги ст. 24 КЗпП України та перешкоджають реалізації працівниками права на працю, гарантованого Конституцією України та КЗпП України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки.
Встановлені в акті перевірки порушення підтверджується відповідними доказами, наведеними в матеріалах справи натомість позивачем не надано доказів та обґрунтованих пояснень щодо спростування виявлених порушень.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Таким чином, постанова Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами в розмірі 192000,00грн. відповідає вимогам п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватного підприємства «Спецрембуд» є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до платіжного доручення від 20.11.2017 р. №854 за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 880,00 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп., який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи відмову в задоволенні позовної заяви Приватного підприємства «Спецрембуд» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною постанову №309/4.2-7/860 від 15.11.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 192000,00грн, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат з Державного бюджету України, а саме, судового збору у розмірі 2 880,00 (дві тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп.
Керуючись ст.ст.242-244, 246, 250, 254, 255 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «Спецрембуд» до Головного управління Державної служби України з питань праці у Дніпропетровській області про визнання протиправною постанову №309/4.2-7/860 від 15.11.2017р. про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 192000,00грн. відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 22.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_8