Справа № 826/11671/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2018 року Справа № 826/11671/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Аліменка В.О., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представників відповідачів Харчука Р.І., Сгибневої О.С.,

Щепанського А.М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Адміністрації Державної прикордонної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у справі:

за позовом ОСОБА_1

до Кабінету Міністрів України,

Міністерства внутрішніх справ України,

Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання бездіяльності протиправною та

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі відповідач-1), Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач-2), Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі відповідач-3) про:

- визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України, яка полягала у не приведенні змісту Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 р. № 1081, у відповідність до положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язання Кабінету Міністрів України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №» 2011-XI та внести зміни до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081;

- визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України, яка полягає у не приведенні змісту Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за 16/14707, у відповідності до вимог Закону України від 15.09. 2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XI та внести зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за № 16/14707.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не приведення Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081, у відповідність до положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язано Кабінет Міністрів України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №» 2011-XI та внести зміни до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081;

- визнано протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не приведення Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за 16/14707 у відповідність до вимог положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України та Адміністрацію Державної прикордонної служби України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XI та внести зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за № 16/14707.

В задоволенні адміністративного позову в іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачі КМУ та Адміністрація ДПС України подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга КМУ обґрунтована тим, що на момент постановлення рішення суду позивач вже не перебував на військовій службі та Закон України від 15.09.2015 p. № 683-VIII й відповідні нормативно-правові акти на нього не поширювалися, а також тим, що 31.10.2015 р. на виконання вказаного Закону КМУ було надано доручення МВС України подати пропозиції щодо приведення нормативних актів у відповідність до цього Закону, але пропозиції не надходили.

Апеляційна скарга Адміністрації ДПС України обґрунтована тим, що апелянт не має повноважень на розроблення відповідного проекту змін, може видавати лише накази організаційно-розпорядчого характеру, що головним розпорядником житла взагалі є Міноборони і воно вже підготувало відповідний проект внесення змін, а також, що Інструкція, затверджена наказом Адміністрації ДПС України від 20.12.2007 р. № 1040, на позивача не поширюється.

З цих та інших підстав, апелянти вважають, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Законом України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» внесено зміни щодо прав військовослужбовців, які перебувають на військовій службі за призовом осіб офіцерського складу (далі Закон № 683-VIII).

Розділом II Закону № 683-VIII «Прикінцеві положення» встановлено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом:

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

24.10.2015 р. Зазначений Закон було опубліковано в газеті «Голос України», тобто він набрав чинності 25.10.2015 р.

31.10.2015 р. КМУ було надіслано доручення МВС України № 43534/1/1-15 щодо надання пропозицій з приведення актів у відповідність із Законом № 683-VIII та забезпечення приведення своїх актів у відповідність із ним.

Строк для приведення Кабінетом Міністрів України та іншими центральними органами виконавчої влади у відповідність із Законом № 683-VIII їх нормативно-правових актів сплинув 26.01.2016 р.

21.06.2016 р. позивач звернувся з інформаційними запитами до КМУ, МВС України та Адміністрації державної прикордонної служби України з приводу з`ясування інформації щодо виконання ними вимог трозділу ІІ Закону № 683-VIII «Прикінцеві положення».

Відповідач-1 листом від 04.07.2016 р. № 17-16/1374 повідомив позивача про надання доручення 31.10.2015 р. № 43534/1/1-15 (копію додано до листа), зокрема МВС України, щодо надання пропозицій з приведення актів КМУ у відповідність із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та забезпечення приведення своїх актів у відповідність із цим Законом.

Відповідач-2 листом від 07.07.2016 р. № 12/1-484 повідомив позивача, що відповідно до інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України підготовлено проект наказу МВС «Про затвердження Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», який проект проходить процедуру погодження, а також зазначено, що враховуючи, що Урядом не внесені відповідні зміни до Постанови КМУ від 03.08.2006 р. № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», Адміністрацією Державної прикордонної служби України зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 грудня 2007 року 1040, не вносилися.

Відповідач-3 листом від 04.07.2016 р. № 721/Б-2321 повідомив позивача про опрацювання проекту наказу МВС «Про затвердження Інструкції про умови та порядок виплати підйомної допомоги військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» та про створення житлових комісій у кожному органі Державної прикордонної служби України., а також вказано, що Урядом не внесені відповідні зміни до постанови КМУ від 03.08.2006 р. № 1081, у зв`язку з чим Адміністрацією Державної прикордонної служби України зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України зміни також не внесені. Одночасно позивача повідомлено про право осіб, призваних на військову службу за призовом офіцерського складу, на житлове забезпечення або оренду відповідного житла.

Позивач, вважаючи, що відповідачами було допущено протиправну бездіяльність щодо не приведення їх нормативно-правових актів у відповідність із Законом № 683-VIII, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами-1, 2 дійсно було допущено протиправну бездіяльність, що полягає у не приведенні відповідних нормативно-правових актів у відповідність до вимог Закону від 15.09.2015 p. № 683-VIII у визначені ним строки.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача-3, яка полягає у не приведенні змісту Інструкції, затвердженої наказом Адміністрації ДПС України від 20.12.2007 р. № 1040, у відповідності до вимог Закону України від 15.09. 2015 p. № 683-VIII, суд першої інстанції виходив з того, що Адміністрація ДПС України координується МВС України і діє на підставі та на виконання його доручень, які в даному випадку до відповідача-3 не надходили.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 15.09.2015 p. № 683-VIII (далі Закон № 683-VIII), «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді першої інстанції (далі Закон № 2011-ХІІ), «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 р. № 794-VII (далі Закон № 794-VII), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081 (далі Порядок № 1081), Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р № 1040 (далі Інструкція № 1040), Положенням про Адміністрацію Державної прикордонної служби України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. № 533 (далі Положення № 533), Положенням про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 р. № 878 (далі Положення № 878).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 683-VIII внесено зміни щодо прав військовослужбовців, які перебувають на військовій службі за призовом осіб офіцерського складу.

Розділом II Закону № 683-VIII «Прикінцеві положення» передбачено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування та зобов`язано Кабінет Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Вказаним Законом № 683-VIII внесено зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема статті доповнено словами «військова служба за призовом осіб офіцерського складу» у відповідних відмінках.

Пункт 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ доповнено абзацами восьмим-дванадцятим:

«За військовослужбовцями, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, зберігаються жилі приміщення, які вони займали до призову на військову службу. Такі військовослужбовці не можуть бути зняті з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та зараховані на квартирний облік у військовій частині за місцем проходження служби.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу і не перебувають у шлюбі, розміщуються у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, а сімейні - у сімейних гуртожитках.

У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.

Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове жиле приміщення у двотижневий строк з дня виключення зазначених військовослужбовців із списків особового складу військової частини».

У свою чергу, Законом № 2011-ХІІ у редакції, чинній на час розгляду справи, визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантії військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах, надання сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У ст.ст. 1-12 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені більш високі норми щодо соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, ніж ті, що містить законодавство України, то застосовуються норми міжнародного договору.

Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Порядком № 1081 визначено механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Інструкцією № 1040 визначено організацію забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених у запас або відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в органах Державної прикордонної служби України після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, уключаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Відповідно до ст. 21, 41, 49, ч.ч. 2-4, 6 ст. 50, ст. 51 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.

Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем`єр-міністр України.

Проекти актів Кабінету Міністрів України готуються міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, державними колегіальними органами, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться на розгляд Кабінету Міністрів України міністерствами, центральними органами виконавчої влади (крім тих, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через відповідного члена Кабінету Міністрів України), державними колегіальними органами, місцевими державними адміністраціями.

Проекти актів Кабінету Міністрів України, внесені на його розгляд, реєструються Секретаріатом Кабінету Міністрів України. Зареєстровані проекти актів Кабінету Міністрів України вносяться до бази даних електронної комп`ютерної мережі. Їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Проекти актів Кабінету Міністрів України, що мають важливе суспільне значення та визначають права і обов`язки громадян України, підлягають попередньому оприлюдненню в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Відповідно до вказаного Положення № 878 МВС України розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції; погоджує проекти законів, інших актів законодавства, які надходять на погодження від інших міністерств та центральних органів виконавчої влади, готує в межах повноважень, передбачених законом, висновки і пропозиції до проектів законів, інших актів законодавства, які подаються на розгляд Кабінету Міністрів України, та проектів законів, внесених на розгляд Верховної Ради України іншими суб`єктами права законодавчої ініціативи, нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; взаємодіє в межах повноважень, передбачених законом, з органами державної влади з питань соціального захисту та пенсійного забезпечення працівників МВС, військовослужбовців Національної гвардії та членів їх сімей, а також працівників центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр; вживає в межах повноважень, передбачених законом, заходів до забезпечення правового і соціального захисту працівників МВС, військовослужбовців та працівників Національної гвардії, пенсіонерів із числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, членів їх сімей, розробляє пропозиції із зазначених питань і вносить їх на розгляд відповідних органів тощо.

МВС України для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, отримувати в установленому порядку безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування необхідні для виконання покладених на нього завдань інформацію, документи і матеріали.

МВС України у процесі виконання покладених на нього завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також з підприємствами, установами та організаціями.

МВС України в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням.

Накази МВС, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Нормативно-правові акти МВС підлягають державній реєстрації в установленому законодавством порядку.

Згідно з Положенням № 533 Адміністрація Державної прикордонної служби України (Адміністрація Держприкордонслужби) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні.

Адміністрація Держприкордонслужби відповідно до покладених на неї завдань узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до компетенції Адміністрації Держприкордонслужби, розробляє пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів міністерств та в установленому порядку подає їх Міністрові внутрішніх справ; вносить на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозиції щодо забезпечення формування державної політики у сфері захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні та розроблені Адміністрацією Держприкордонслужби проекти законів, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, а також позицію щодо проектів, розробниками яких є інші міністерства; вносить на розгляд Міністра внутрішніх справ проекти нормативно-правових актів МВС з питань, що належать до компетенції Адміністрації Держприкордонслужби; забезпечує виконання Адміністрацією Держприкордонслужби наказів МВС та доручень Міністра внутрішніх справ з питань, що належать до компетенції Адміністрації Держприкордонслужби.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що здійснення координації та спрямування роботи міністерств та інших центральних органів виконавчої влади законодавством покладено на КМУ.

При цьому, Законом № 683-VIII регламентовано саме зобов`язання КМУ у чітко визначений строк (протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом) привести його нормативно-правові акти у відповідність до нього та забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом.

Разом з тим, як було правильно встановлено судоми першої інстанції та не спростовано апелянтом КМУ, ним не було виконано законодавчі вимоги, а саме пункт 2 розділу II Закону № 683-VIII та не приведено положення Порядку № 1081 у відповідність із вказаним Законом.

Також апеляційний суд зазначає, що окрім надіслання доручення від 31.10.2015 р., зокрема до Міноборони та до МВС України, щодо надання відповідних пропозицій з приведення актів КМУ у відповідність до Закону № 683-VIII та забезпечення приведення нормативно-правових актів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади у відповідність до Закону № 683-VIII /Т.1 а.с.25/, жодних інших дій, націлених на реальне виконання вищевказаної законодавчої норми, у законодавчо встановлений строк КМУ вчинено не було, належних, своєчасних та ефективних заходів здійснення координації та контролю міністерств та інших центральних органів виконавчої влади не вжито.

Водночас, перевіряючи доводи апелянтів про те, що Порядок № 1081 та Інструкція № 1040 не поширюються на позивача, колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу та був звільнений у запас, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.06.2016 р. по справі № 802/689/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 25.08.2016 р., позивача винано мобілізованим офіцером для проходження військової служби та зараховано до списків особового складу Донецького прикордонного загону, а також визнано, що він проходив військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а отже положення, зокрема Порядку № 1081 та Інструкції № 1040, стосуються його прав та законних інтересів. Тому, зазначені доводи апелянтів є необґрунтованими і безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для визнання протиправною бездіяльності КМУ щодо не приведення Порядку № 1081 у відповідність до положень Закону № 683-VIII та зобов`язання КМУ виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону № 683-VIII і внести зміни до Порядку № 1081.

Тож, при задоволенні вказаних позовних вимог судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та застосовано норми матеріального і процесуального права, що не спростовано відповідачами, на яких, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, покладено обов`язок доказування, та відповідно до ст. 316 КАС України є підставою для залишення рішення суду в цій частині без змін.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції у частині щодо задоволення решти позовних вимог, колегія суддів встановила, що на виконання доручення КМУ від 31.10.2015 р. № 43534/1/1-15 МВС України було надсліслано до КМУ відповідні пропозиції (лист від 27.11.2015 р. № 41657).

Крім того, як було встановлено вище, обов`язок щодо приведення нормативно-правових актів у відповідність до Закону № 683-VIII та забезпечення приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із вказаним Законом у чітко визначені строки було покладено не на МВС України та/або Адміністрацію ДПС України, а саме на КМУ, який за допомогою наданих йому владно-управлінських функцій повинен був своєчасно та на належному рівні вчинити відповідні дії.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що ухвалюючи рішення в частині задоволення вищевказаних позовних вимог до МВС України та Адміністрації ДПС України, суд першої інстанції неповно встановив обставини даної справи та порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення таких спірних правовідносин та, відповідно до ст. 317 КАС України, є правовою підставою для скасування постанови суду в цій частині і ухвалення нового рішення про відмови в задоволення відповідних позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, судова колегія вважає, що апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Адміністрації Державної прикордонної служби України підлягають задоволенню частково, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо не приведення Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за 16/14707, у відповідність до вимог положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XI та внести зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за № 16/14707 скасуванню, а адміністративний позов у цій частині позовних вимог залишенню без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та Адміністрації Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України щодо не приведення Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за 16/14707, у відповідність до вимог положень Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України та Адміністрації Державної прикордонної служби України виконати вимоги пункту 2 розділу II Закону України від 15.09.2015 p. № 683-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XI та внести зміни до Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 р. № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 січня 2008 р. за № 16/14707 скасувати, а в задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 23 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Аліменко В.О.