Справа № 823/2126/17
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року справа № 823/2126/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Руденко А.В.,

при секретарі - Сачинській В.С.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2 (адвоката),

представника відповідача - Дмитрука В.Л. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі начальника Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Завгородського В.І., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн., -

В С Т А Н О В И В:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі начальника управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Завгородського В.І., в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника управління Укртрансбезпеки в Черкаській області Завгородського Володимира Івановича №026517 від 28.11.2017 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 1 700 грн.

22.01.2018 позивач подав уточнену позовну заяву, в якій в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.12.2017 він отримав постанову №026517 від 28.11.2017 про застосування адміністративно-господарського штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Оскаржувана постанова була прийнята за наслідками проведеної 06.10.2017 перевірки, в ході якої виявлено порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на наступне:

- відповідач не повідомив позивача про розгляд акта перевірки, внаслідок чого порушив пункти 25-27 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, та пункти 3.1 і 3.2 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 24.04.2013 №254 (у подальшому - Інструкція №254);

- відповідач допустив порушення щодо форми та змісту оскаржуваної постанови, оскільки прийняття постанови про застосування адміністративно-господарських санкцій пунктом 3 Інструкції №254 не передбачено. Натомість відповідно до вимог статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення приймаються постанова про накладення адміністративного стягнення та постанова про закриття справи про адміністративне правопорушення, у яких повинні бути зазначені прийняте у справі рішення а також інформація про право оскаржити постанову в порядку та у строк, визначені статтями 288, 289 Кодексу. Всупереч вказаним вимогам оскаржувана постанова не містить інформації про право оскарження постанови в порядку та у строк, визначені статтями 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не зазначено дату набрання постановою законної сили і строк пред'явлення до виконання;

- у постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу у графі «опис допущеного порушення законодавства про автомобільний транспорт» вказано абзац 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка визначає відповідальність та її розмір, а у графі «опис норми, якою передбачено відповідальність та її розмір» вказано статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», яка в свою чергу містить опис допущеного порушення;

- відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» обов'язок мати і пред'являти особам, уповноваженим здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються автомобільні перевезення, покладений на перевізників та водіїв. Однак позивач не є перевізником та не надавав послуг з перевезення вантажу, а лише надав належне йому на праві власності майно в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер Альянс Плюс» на підставі договору №1204386. Крім цього, Порядок №1567 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства суб?єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту. Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не взяв до уваги, що позивач не зареєстрований як підприємець та не є суб?єктом господарювання, тому не може бути притягнутий до відповідальності.

Відповідач 09.01.2018 надав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що відповідачем в даній справі має бути Державна служба з безпеки на транспорті. На спростування тверджень позивача вказав, що позивач особисто був присутній під час розгляду його справи та надав власноручно завірену копію договору оренди №1204386 від 06.10.2017. Згідно з умовами вказаного договору позивач передав в оренду ООО «Лідер Альянс Плюс» транспортний засіб марки ДАФ, д.н. НОМЕР_1, проте цей договір не був при розгляді справи взятий до уваги, так як не був завірений нотаріально та датований 06.10.2017, тобто тим же днем, коли була проведена перевірка. Також право керівника органу державного контролю або його заступника виносити постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567№1567.

Також відповідач зазначає, що позивач помилково посилається на Порядок оформлення матеріалів та розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням законодавства про автомобільний транспорт, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №254 від 24.04.2013, оскільки він регулює питання складання протоколів про адміністративні правопорушення та винесення відповідних постанов, а оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена відповідно до норм Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567.

22.01.2018 позивач подав відповідь на відзив, в якій вказав, що надана відповідачем на підтвердження копія повідомлення позивача про розгляд справи не може бути взята до уваги, оскільки не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 та не містить розписки позивача про його отримання. Вказав, що договір оренди №1204386 від 06.10.2017 не може бути підданий сумніву, оскільки не визнаний недійсним в судовому порядку відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Щодо вказівки відповідача на помилковість посиланням позивача на Інструкцію №254 позивач зазначає, що Порядок №1567 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб?єктами господарювання законодавства та встановлених норм і стандартів у сфері автомобільного транспорту, а Інструкція №254 визначає саме порядок оформлення матеріалів та розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері автомобільного транспорту.

Ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у адміністративній справі від 19.12.2017 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучене Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, письмових заперечень пояснень не надав. Про проведення судового засідання повідомлений належним чином. Неявка представника третьої особи не перешколджає розгляду справи.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши показання свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії СХМ 530303 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки DAF, модель XF 105.410, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. (а.с. 14)

06.10.2017 о 22 год. 06 хв. на автодорозі Н-01, Київ-Знам?янка, 241 км.+800 м. посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було проведено перевірку транспортного засобу марки DAF, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, під керуванням водія ОСОБА_9

За результатами перевірки був складений акт від 06.10.2017 (а.с. 28), яким зафіксовано порушення Закону України «Про автомобільний транспорт» - надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: відсутній документ про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

28.11.2017 Управлінням Укртрансбезпеки у Черкаській області прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №026517 (а.с. 10), якою за порушення норм абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» постановлено стягнути з ОСОБА_1 адміністративно-господарський штрафу у сумі 1700 грн.

Вказана постанова відповідно до супровідного листа № СА 026517 від 28.11.2017 була направлена на адресу позивача та отримана ним 12.12.2017.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» № 2344-III від 05.04.2001.

Стаття 48 Закону № 2344-III передбачає перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, а саме: автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з вказаними приписами обов'язок здійснювати вантажні перевезення за наявності документів, передбачених статтею 48 Закону №2344-III, та відповідальність у разі їх відсутності встановлена для автомобільних перевізників.

Статтею 33 Закону № 2344-III визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Згідно з пунктом 1 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, для водія юридичної особи або фізичної особи - підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах, таким документом є, зокрема, товарно-транспортна накладна.

Згідно з пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Зі змісту форми товарно-транспортної накладної N 1-ТН, яка міститься у Додатку №7 до вказаних Правил, вбачається, що окремою графою у товарно-транспортній накладній вказується назва автомобільного перевізника.

З акту перевірки від 06.10.2017 вбачається, що під час перевірки водієм ОСОБА_9 була надана товарно-транспортна накладна, у якій вантажовідправником та вантажоодержувачем вказане ПП «Агротрейд», а власником автомобіля - ОСОБА_1 Разом з цим, у акті перевірки не вказано назву автомобільного перевізника.

Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, крім випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При прийнятті оскаржуваної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 28.11.2017 відповідач послався на обставини, встановлені під час перевірки, здійсненої 06.10.2017, однак актом перевірки особу автомобільного перевізника не встановлено.

Оскільки позивач є власником автомобіля НОМЕР_2, він не може бути притягнутий до відповідальності як автомобільний перевізник відповідно до статті 60 Закону №2344-III.

Суд також бере до уваги, що згідно статті 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб'єкт господарювання. Оскільки позивач згідно з інформацією з Єдиного державного реєстра юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.01.2018 (а.с. 55-58) не зареєстрований як фізична особа-підприємець, він не може бути автомобільним перевізником.

Відповідач при винесенні оскаржуваної постанови вважав, що позивач має нести відповідальність згідно статті 60 Закону №2344-III, оскільки він є власником автомобіля, а наданий позивачем договір на оренду автомобільного транспорта на території України №1204386 від 06.10.2017, згідно з яким позивач надав в оренду ТОВ «Лідер Альянс Плюс» (Харківська обл., м. Ізюм, вул. Соборна, 41, ІНН 58) автомобіль НОМЕР_2, не посвідчений нотаріально, тому не підтверджує передання автомобіля в оренду.

Суд зазначає, що вказане твердження відповідача є хибним, оскільки суперечить статті 60 Закону №2344-III, згідно з якою суб'єктами відповідальності є автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів.

Разом з цим суд не приймає товарно-транспортну накладну №2498 як доказ тієї обставини, що автомобільним перевізником є ТОВ «Лідер Альянс Плюс», оскільки вона виписана 09.10.2017, а перевірка здійснена щодо перевезення 06.10.2017.

Суд також вважає безпідставним твердження позивача про те, що позивач не був повідомлений про дату та час розгляду відповідачем справи про притягнення позивача до відповідальності, призначеної на 28.11.2017, оскільки його присутність підтверджується копією договору на оренду автомобільного транспорту на території України №204386 від 06.10.2017, яка завірена позивачем 28.11.2017 особисто, та показами свідка ОСОБА_10, який показав, що особисто був присутнім на розгляді справи та бачив позивача і надавав юридичну оцінку вказаного договору оренди. Вказані докази суд вважає достовірними.

Натомість особисті пояснення позивача про те, що 28.11.2017 він перебував у відрядженні у м. Львові суд вважає недостовірними, оскільки надані позивачем копії наказу №38-К від 27.11.2017, звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №18 від 30.11.2017 та видаткового касового ордера від 24.11.2017 факт його перебування у м. Львові не підтверджують.

Посилання позивача на порушення вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 24.04.2013 №254 щодо форми та змісту оскаржуваної постанови є необгрунтованими, оскільки прийняття постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу врегульоване Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567.

Посилання позивача на допущені відповідачем порушення щодо зазначення змісту порушення та підстави відповідальності у неналежних графах суд вважає таким, що не впливають на суть встановленого порушення та на підстави для притягнення до відповідальності, тому вони є необгрунтованими.

Згідно пункту частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Беручи до уваги вищезазначене, суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №026517 від 28.11.2017 прийнята з порушенням статті 60 Закону №2344-III, тому підлягає скасуванню.

Керуючись статями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Управління Укртрансбезпеки в Черкаській області Завгородського В.І. №026517 про застосування до ОСОБА_1 АДРЕСА_1, 18005) адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 грн.

Стягнути з Державної служби з безпеки на транспорті (пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1, 18005) судові витрати на сплату судового збору у сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складенням повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19 лютого 2018.

Суддя А.В. Руденко