Справа № 813/4931/13-а
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року

Київ

справа №813/4931/13-а

адміністративне провадження №К/9901/19408/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 (суддя - Ланкевич А.З.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 (головуючий суддя - Довгополов О.М., судді: Гудим Л.Я., Пліш М.А.) у справі № 813/4931/13-а (№ 876/15561/13) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Олівець і Ко» до державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Олівець і Ко» (далі - ТОВ «Компанія «Олівець і Ко») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ у Франківському районі м. Львова) від 15.05.2013 № та №.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій ДПІ у Франківському районі м. Львова оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ у Франківському районі м. Львова посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 198, 200 Податкового кодексу України, статей 11, 70, 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідач зазначає, що судами не перевірено всі обставини справи, не враховано доводи про ненадання до перевірки документів на підтвердження факту здійснених господарських операцій.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як з'ясовано судами попередніх інстанцій, ДПІ у Франківському районі м.Львова проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Компанія «Олівець і Ко» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012, за результатами якої складено акт від 25.04.2013 №713/22-10/36417655.

За наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення ТОВ «Компанія «Олівець і Ко» пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201; підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14, пунктів 138.1, 138.2, 138.4 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні підрядних робіт у ТОВ «Нові технології ТПВ» за договорами від 02.07.2012 №01/07-01 та від 02.08.2012 №02/08-01, у ТОВ «А-ЗНАК» за договорами від 03.09.2012 №03/09-01 та від 04.09.2012 №04/09-01 з огляду на непідтвердження реального характеру здійснених операцій.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався на акт ДПІ у Печерському районі м.Києва від 08.11.2012 №4723/22-1/35921869 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Нові технології ТПВ», де вказано, що підприємство не знаходиться за юридичною адресою, фінансово-господарська діяльність здійснюється поза межами правового поля, фінансово-господарські взаємовідносини між ТОВ «Нові технології ТПВ» та контрагентами є фіктивними та такими, що вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цими правочинами. Також, зазначає, про ненадання на час проведення перевірки податкових накладних, які позивачем внесено у реєстр отриманих накладних, що видані ТОВ «А-ЗНАК».

На підставі названого акту перевірки ДПІ у Франківському районі м. Львова 15.05.2013 прийнято податкові повідомлення-рішення №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем в розмірі 62286,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 15572,00 грн., а також №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 187816,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 46954,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують, що операції по придбанню позивачем підрядних робіт у спірних контрагентів є реальними, фактично відбулися, у зв'язку з чим прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень є неправомірним.

Колегія суддів апеляційної інстанції підтримала зазначені висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судові інстанції цілком обґрунтовано врахували долучені позивачем до матеріалів справи копії належним чином оформлених документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та які містять достатні дані про зміст господарських операцій і їх учасників, підтверджують фактичність здійснення таких операцій, а саме: податкових накладних, акти погодження договірних цін на проведені будівельні та оздоблювальні роботи, підсумкові відомості ресурсів до локальних кошторисів, розрахунки загальновиробничих витрат до локальних кошторисів, довідки про вартість виконаних будівельних робіт (та витрати), акти про приймання виконаних будівельних робіт, підсумкові відомості ресурсів, звіти про витрати основних матеріалів у будівництві в співставленні з виробничими нормами, платіжні доручення

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «Компанія «Олівець і Ко» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Також судом встановлено, що договори підряду ТОВ «Компанія «Олівець і Ко» уклало для забезпечення реалізації своїх зобов'язань як підрядника перед ЛКП «Під Зуброю» і ПП «ХІТАЛ-СЕРВІС» відповідно до укладених з ними договорів підряду від 02.08.2012 № 2, за яким замовником виступає ЛКП «Під Зуброю», на виконання робіт по оздобленню фасаду по вул. Драгана, 10-а у м. Львові та від 04.09.2012 № 0409-2, за яким замовником виступає ПП «ХІТАЛ-СЕРВІС» на виконання ремонтно-будівельних робіт приміщень ПАТ КБ «ПриватБанк» по вул. Грушевського, 2 в м. Мостиська Львівської області та на м-ні Гайдамаків, 21 в м. Городок Львівської області.

На підтвердження виконання своїх зобов'язань за цими договорами позивач надав суду акти погодження договірної ціни на роботи, локальні кошториси робіт, підсумкові відомості ресурсів до локального кошторису, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, підсумкові відомості ресурсів (витрати за прийнятими нормами), розрахунки загальновиробничих витрат до локальних кошторисів, акти приймання виконаних робіт.

При цьому судові інстанції правильно відхилили посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Нові технології ТПВ» як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження товарності здійснених поставок, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи. Проте, посадовими особами ДПІ у Франківському районі м. Львова під час здійснення контрольного заходу таких обставин не встановлено.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що господарській операції між позивачем та його контрагентами здійснені відповідно до умов чинного законодавства, реальність яких підтверджується належним чином оформленими первинними документами, що містяться в матеріалах справи, а відтак з протиправністю прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Франківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.11.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Хохуляк

Судді Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна