Справа № 337/2799/17(2-а/337/213/2017)
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року

Київ

справа №337/2799/17(2-а/337/213/2017)

адміністративне провадження №К/9901/437/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Я.О. Берназюка,

суддів: М.І. Гриціва, Н.В. Коваленко,

розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (колегія суддів Чередниченко В.Є., Іванов С.М., Панченко О.М.) від 30 листопада 2017 року,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в серпні 2017 року звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить визнати незаконними дії відповідача щодо утримання з його пенсії грошових коштів та скасувати рішення відповідача про утримання сум пенсій виплачених надмірно від 12 січня 2017 року, зобов'язавши відповідача повернути утримані з пенсії суми.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначає, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства прийняв рішення про утримання сум пенсій виплачених позивачу за період з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 19 грудня 2016 року.

Постановою Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова Хортицького районного суду міста Запоріжжя мотивована тим, що з 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому, з 01 червня 2015 року посада, на якій позивач працював, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підстави для невиплати пенсії були відсутні.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задоволено частково, постанову Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 23 жовтня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо утримання з ОСОБА_2 виплачених сум пенсії за період з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року протиправними, а також скасовано рішення управління від 12 січня 2017 року в частині утримання надміру виплачених сум з пенсії ОСОБА_2 за вказаний період. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося з касаційною скаргою до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року в частині визнання дій протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо утримання з ОСОБА_2 виплачених сум пенсії за період з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року.

У касаційній скарзі скаржник вказує на те, що судом апеляційної інстанції зроблено неправильний висновок про відсутність правових підстав для припинення виплати пенсії в період з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року у зв'язку з неприйняттям відповідного законодавчого акта щодо призначення пенсії.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він вказує, що заперечує проти доводів касаційної скарги, посилаючись на мотиви, викладені в його позовній заяві.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу пенсія за вислугу років була призначена пенсійним органом МВС України з 26 грудня 2003 року. На обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_2 перебуває з 01 січня 2007 року та отримує пенсію відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Відповідно до наказу ГУ Національної поліції в Запорізькій області №29 о/с від 07 листопада 2015 року ОСОБА_2 призначено на посаду спеціаліста І категорії кримінальної поліції ГУНП, що підтверджується копією трудовою книжкою позивача.

12 січня 2017 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийнято рішення від 12 січня 2017 року про стягнення сум пенсії, надміру виплачених позивачу за періоди з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року та з 01 січня 2016 року до 19 грудня 2016 року в сумі 12696,72 грн, у зв'язку з неповідомленням позивачем пенсійного органу про працевлаштування до Національної поліції на державну службу.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року не відповідає, а доводи касаційної скарги спростовують викладені в ній висновки з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 2 статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно абзацу 4 статті 1-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

01 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким статтю 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку)».

Аналогічні приписи містяться у статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2016 року в справі № 21-948а16.

Як встановлено судами попередніх інстанцій з 01 січня 2007 року ОСОБА_2 призначено пенсію відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Переведення позивача на посаду спеціаліста І категорії кримінальної поліції мало місце 07 листопада 2015 року, тобто саме з вказаної дати ОСОБА_2 призначений на посаду державного службовця на умовах, визначених Законом України «Про державну службу».

На цій підставі суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що за період з 07 листопада 2015 року (дати переведення на посаду державного службовця) по 28 грудня 2015 року (дата закінчення особливого періоду, визначеного Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») були відсутні підстави для невиплати ОСОБА_2 пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги про те, що в оскаржуваний період (з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року) ОСОБА_2 втратив право на отримання пенсії на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки він набув статусу працюючого пенсіонера на умовах, визначених Законом України «Про державну службу». В цей період йому мала нараховуватися пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як цього вимагали положення частини першої статті 54 Закону України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Що стосується прийняття рішення про повернення надміру виплачених за вказаний період сум пенсії шляхом відрахування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонери зобов'язані повідомляти орган, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначений статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно з частиною першої якої, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Вказаними нормами встановлено, що у разі невиконання пенсіонером обов'язку, встановленого частиною першою статті 102 Закону «Про пенсійне забезпечення», останній зобов'язаний повернути неправомірно отримані кошти на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду.

Підставою для повернення надміру виплачених коштів, стало неповідомлення ОСОБА_2 про працевлаштування з 07 листопада 2015 року. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з приводу того, що твердження позивача про те, що по факту його працевлаштування 07 листопада 2015 року не відбулося, оскільки його було переведено з міліції в поліцію і новий трудовий договір не укладався, не спростовують факт перебування позивача на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» у спірний період.

Враховуючи зазначене, дії та рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо утримання з ОСОБА_2 виплачених сум пенсії за період з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року є правомірними.

Щодо правомірності рішення відповідача в частині проведення утримання надміру виплачених сум пенсії позивачу у період з 01 січня 2016 року по 19 грудня 2016 року, то стягнення за вказаний період визнано судом апеляційної інстанції правомірним і оскарженню зі сторони позивача не підлягало. Тому в даній частині рішення апеляційного суду слід залишити без змін.

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що касаційна скарга Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області підлягає задоволенню, а постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року - скасуванню в частині визнання протиправними дії та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо утримання з ОСОБА_2 виплачених сум пенсії за період з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, у рішенні по справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов'язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини (Soering v. the United Kingdom № 14038/88). У рішенні по справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з'ясовуючи, чи існує позитивне зобов'язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини» (Rees v. the United Kingdom № 44647/98).

У рішенні по справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (Airey v. the Ireland № 6289/73).

Слід також звернути увагу на рішення Суду від 3 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_3 проти України (№ 43331/12), в якому Суд, розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про необхідність задоволення касаційної скарги Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та часткового скасування постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року.

Відповідно до частин першої та третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування положень статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», колегія судді дійшла до висновку про часткове скасування рішення суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги.

З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року - скасувати в частині визнання протиправними дії та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо утримання з ОСОБА_2 виплачених сум пенсії за період з 07 листопада 2015 року по 28 грудня 2015 року.

В позові ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк

Судді: М.І. Гриців

Н.В. Коваленко