Справа № 761/35538/17
Суддя: Макаренко І. О.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/210/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О., розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимального розміру починаючи з 01 грудня 2015 року та 01 травня 2016 року; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмежень максимального розміру з 01 грудня 2015 року із розрахунку 79% грошового забезпечення посади старшого інспектора Національної гвардії України 3-ї інспекції військових формувань України Генеральної військової інспекції при Президентові України, згідно довідки Головного управління Національної гвардії України від 21.04.2017 №27/33/5-8, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, з урахуванням усіх доплат, надбавок та раніше проведених виплат; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмежень максимального розміру з 01 травня 2016 року із розрахунку 79% грошового забезпечення посади старшого інспектора Національної гвардії України 3-ї інспекції військових формувань України Генеральної військової інспекції при Президентові України, згідно довідки Головного управління Національної гвардії України від 21.04.2017 №27/33/5-9, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292, постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.2016 року № 322, з урахуванням усіх доплат, надбавок та раніше проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є інвалід 2-ї групи, наказом МВС України від 06.10.2000 №388 о/с був звільнений з військової служби з посади старшого інспектора Національної гвардії України 3-ї інспекції військових формувань України Генеральної військової інспекції при Президентові України.

З 03.11.2000 року Позивачу призначена пенсія за вислугу років, яка становить 28 років в розмірі 79% відповідного грошового забезпечення на момент звільнення, згідно Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) та перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - ГУ ПФУ в м.Києві).

Позивач належить до категорії військовослужбовців, відряджених до органів, утворених Президентом України згідно з пунктом 28 частини 1 статті 106 Конституції України, та ліквідованих без визначення правонаступника.

Згідно Указу Президента України від 05.11.2001 №1047 «Про заходи, пов'язані з ліквідацією Генеральної військової інспекції» органи, які здійснюють пенсійне забезпечення, зобов'язані перераховувати пенсії звільненим з Інспекції військовослужбовцям у разі чергового підвищення грошового забезпечення пропорційно загальному коефіцієнту його підвищення.

08.08.2017 року Позивач, після перерахунку пенсії за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 року, звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві із заявою, в якій просив перерахувати та виплатити йому пенсію без обмежень максимального розміру:

- з 01 грудня 2015 року відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013: з основного розміру пенсії 79% грошового забезпечення у розмірі 11 582,19 грн.;

- з 01 травня 2016 року відповідно до Постанови КМУ від 06.04.2016 року №292, Постанови КМ від 05.05.2016 року №322: з основного розміру пенсії 79% грошового забезпечення у розмірі 24 903,49 грн..

23.08.2017 року листом-відповіддю за №20109/03/K-482/4 ГУ ПФУ в м.Києві, за підписом голови комісії по припиненню ГУ ПФУ в м.Києві Колошмай Г.В., з посиланням на ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, відмовило ОСОБА_1 у перерахунку та виплати йому пенсії без обмежень максимального розміру.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд встановив.

ОСОБА_1 є інвалід 2-ї групи, наказом МВС України від 06.10.2000 №388 о/с був звільнений з військової служби з посади старшого інспектора Національної гвардії України 3-ї інспекції військових формувань України Генеральної військової інспекції при Президентові України.

З 03.11.2000 року Позивачу призначена пенсія за вислугу років, яка становить 28 років в розмірі 79% відповідного грошового забезпечення на момент звільнення, згідно Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) та перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - ГУ ПФУ в м.Києві).

Позивач належить до категорії військовослужбовців, відряджених до органів, утворених Президентом України згідно з пунктом 28 частини 1 статті 106 Конституції України, та ліквідованих без визначення правонаступника.

Згідно Указу Президента України від 05.11.2001 №1047 «Про заходи, пов'язані з ліквідацією Генеральної військової інспекції» органи, які здійснюють пенсійне забезпечення, зобов'язані перераховувати пенсії звільненим з Інспекції військовослужбовцям у разі чергового підвищення грошового забезпечення пропорційно загальному коефіцієнту його підвищення.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2010 року, яка залишена без змін ухвалою Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2011 року у справі №2-А-270/10, задоволено позов ОСОБА_1 до МВС України, ГУ ПФУ в м.Києві про перерахунок та виплату пенсії, якою, зокрема, зобов'язав ГУ ПФУ в м.Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 04.12.2008 року, з урахуванням: посадового окладу в сумі 3 227, 70 грн.; надбавки за особливий характер служби в розмірі 80%.

Постановою Подільського районного суду м.Києва від 24.10.2011 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2012 року у справі №2-А-4216/11, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано дії МВС України та ГУ ПФУ в м.Києві протиправними та зобов'язано відповідачів здійснити перерахунок та виплату пенсію ОСОБА_1, починаючи з 04.12.2008 року з урахуванням: надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% від посадового окладу, військового звання та надбавки за вислугу років та премії у розмірі 25% від посадового окладу.

Відповідно до цього рішення суду, довідки МВС України від 30.01.2013 року №15/5-3161 про грошове забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 проведений перерахунок пенсії з 04.12.2008 року, який став складати: посадовий оклад -3228,00 грн.; оклад за військове звання -135,00 грн.; надбавка за вислугу років (40%) -1345,20 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань (100%) -4708,20 грн.; надбавка за особливий характер служби (80%) -2690,40 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) -484,20 грн.; премія (25%) -807,00 грн. Всього: 13398,00 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 по справі № 758/6920/16-a за позовом ОСОБА_1 до ГУ НГУ та ГУ ПФУ в м. Києві постановлено:

Визнати протиправною бездіяльність ГУ НГУ щодо ненадання до ГУ ПФУ в м. Києві Довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01 грудня 2015 року з урахуванням збільшення посадового окладу згідно з Постановою КМ від 09.12.2015 року № 1013 та з 01.05.2016 року з урахуванням збільшення посадового окладу згідно Постанови КМ від 06.04.2016 року № 292, Постанови КМ від 05.05.2016 року № 322.

Зобов'язати ГУ НГУ надати до ГУ ПФУ в м.Києві Довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 починаючи з 01 грудня 2015 року з урахуванням збільшення посадового окладу згідно з Постановою КМ від 09.12.2015 року №1013, який складає 4035,00 грн. та з 01 травня 2016 року з урахуванням збільшення посадового окладу згідно Постанови КМ від 06.04.2016 року №292, Постанови КМ від 05.05.2016 року №322, який складає 8719,00 грн. та встановлених при призначенні основного розміру пенсії та її перерахунку, який складає 79% відповідних сум грошового забезпечення:

- з 01 грудня 2015 року відповідно до Постанови КМ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з урахуванням: посадового окладу в сумі 4035,00 грн.; окладу за військове звання - 135,00 грн.; надбавки за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу; надбавки за особливий характер служби в розмірі 80% посадового окладу; надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу; надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 100% посадового окладу; премії в розмірі 25% посадового окладу;

- з 01 травня 2016 року відповідно до Постанови КМ від 06.04.2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» з урахуванням: посадового окладу в сумі 8719,00 грн.; оклад за військове звання - 135,00 грн.; надбавки за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу; надбавки за особливий характер служби в розмірі 80% посадового окладу; надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу; надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 100% посадового окладу; премії в розмірі 25% посадового окладу.

Визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з обмеженням до 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Зобов'язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з розміру 79% відповідних сум грошового забезпечення та здійснити відповідні виплати з урахуванням раніше проведених виплат.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 року, Довідки ГУ НГУ (згідно наказу МВС України від 04.05.2016 №351 - уповноважений державний орган) про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 21.04.2017 №27/33/5-8, від 21.04.2017 №27/33/5-9 (лист від 26.04.2017 №27/33/5-К-226) ГУ ПФУ в м.Києві здійснив відповідний перерахунок та зазначив про довічний строк закінчення виплати встановленої пенсії ОСОБА_1 (лист ГУ ПФУ в м.Києві від 16.05.2017 №10992/03/K-482/2).

Відтак, відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 по справі № 758/6920/16-a перерахунок пенсії ОСОБА_1 здійснено з урахуванням розміру посадового окладу керівника самостійного відділу Адміністрації Президента України та здійснений із таких складових грошового забезпечення:

- з 01 грудня 2015 року відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013: посадовий оклад -4035,00 грн.; оклад за військове звання -135,00 грн.; надбавка за вислугу років (40%) -1614,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань (100%)- 4035,00 грн; надбавка за особливий характер служби (80%)-3228,00 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%)-605,25 грн.; премія (25%)-1008,75 грн. Всього: 14 661,00 грн.

Основний розмір пенсії згідно вислуги років: 79% грошового забезпечення у розмірі: 11 582,19 грн. З урахуванням масимального розміру пенсії: 10 740,00 грн.

- з 01 травня 2016 року відповідно до Постанови КМУ від 06.04.2016 року №292, Постанови КМ від 05.05.2016 року №322: посадовий оклад-8719,00 грн.; оклад за військове звання-135,00 грн.; надбавка за вислугу років (40%)-3487,60 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань (100%)- 8719,00 грн.;надбавка за особливий характер служби (80%)-6975,20 грн.; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%)-1307,85 грн.; премія (25%)-2179,75 грн. Всього: 31 523,40 грн.

Основний розмір пенсії згідно вислуги років: 79% грошового забезпечення у розмірі: 24 903,49 грн. З урахуванням масимального розміру пенсії: 10 740,00 грн. (С.59).

Відповідно до статті 99 Закону України від 19.12.2006 №489-V «Про Державний бюджет на 2007 рік» функції по призначенню та перерахунку пенсії військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України №2262-XII, з 01.01.2007 покладено на органи Пенсійного фонду України.

08.08.2017 року Позивач, після перерахунку пенсії за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 28.03.2017 року, звернувся до ГУ ПФУ в м.Києві із заявою, в якій просив перерахувати та виплатити йому пенсію без обмежень максимального розміру:

- з 01 грудня 2015 року відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013: з основного розміру пенсії 79% грошового забезпечення у розмірі 11 582,19 грн.;

- з 01 травня 2016 року відповідно до Постанови КМУ від 06.04.2016 року №292, Постанови КМ від 05.05.2016 року №322: з основного розміру пенсії 79% грошового забезпечення у розмірі 24 903,49 грн..

23.08.2017 року листом-відповіддю за №20109/03/K-482/4 ГУ ПФУ в м.Києві, за підписом голови комісії по припиненню ГУ ПФУ в м.Києві Колошмай Г.В., з посиланням на ст.2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668-VI, відмовило ОСОБА_1 у перерахунку та виплати йому пенсії без обмежень максимального розміру.

Згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Згідно із статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до вимог статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як роз'яснено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно з частиною 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Відповідно до статті 61 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України за результатами розгляду справ щодо конституційності законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим щодо офіційного тлумачення Конституції України та законів України приймає рішення. Конституційний Суд України може визнати неконституційним правовий акт повністю або в окремій його частині.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 визначив критерії, за якими можливо встановити звуження прав і свобод людини: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Крім того, Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Також, у Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вирішуючи питання щодо конституційності оспорюваних положень стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів у відставці, Конституційний Суд України зазначив, що у Рішенні від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсій суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначив, що, залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям. Враховуючи, що однією з гарантій незалежності судців є заборона при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг визначених Конституцією України таких гарантій, Конституційний Суд України вважає, що положення третього речення частини п'ятої статті 138 Закону №2453, статті 2 Закону №3668 (Закон України від 08.07.2011 №3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення пенсійної системи») стосовно встановлення максимального розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) суддів суперечить частині 1 статті 126 Конституції України та такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Аналогічне рішення прийнято Конституційним судом України від 08.06 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

Крім того, у Рішенні Конституційного суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо неконституційності положень пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 року №911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», Конституційний Суд України визнав Положення ст.ст 43, 54 Закону №911-VІІІ, якими обмежувався максимальний розмір пенсій, неконституційними та такими, що не відповідають Конституції України.

Конституційний Суд України наголосив, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004). Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи частини п'ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер.

Тобто, заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб (військовослужбовців), у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

08.06.2016 року Конституційний Суд України у своєму Рішенні № 4-рп/2016 зазначив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина 2 ст.атті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина 2 статті 8 Конституції України).

Верховний Суд України при розгляді справи від 10.12.2013 №21-348а13 у своїй постанові зазначив, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку (рішення Конституційного Суду України від 09.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій та гарантій).

Із змісту зазначених рішень вбачається, що при їх постановленні Конституційний Суд України вказав на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. І це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Законом України від 24.12.2015 року №911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №911-VIII) внесено зміни в частину п'яту статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та в частину першу статті 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», відповідно до яких, тимчасово, у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) не може перевищувати 10 740 гривень.

Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни в частину сьому статті 43 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у другому реченні частини першої статті 2 Закону України від 08.07.2011 №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», відповідно до яких слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» змінені словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

При цьому, пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII встановлено, що дія цього закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються з 01 січня 2016 року.

Відтак, обмеження, які прийняті зазначеними законами не можуть бути застосовані до пенсії ОСОБА_1, оскільки вона призначена значно раніше до 01 січня 2016 року.

Таким чином, новий порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законом №3668-VI не поширюється на пенсіонерів, яким призначена пенсія до набрання ним чинності, а тому до даних спірних правовідносин слід застосовувати норми закону (в редакції до набрання чинності Закону №3668-VI), оскільки редакція цього закону звужує права позивача в частині розміру нарахування пенсії. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.12.2013 року (справа № 21-445а13).

Згідно статті 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права людини є невідчужуваними та непорушними.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 року «Про незалежність судової влади» зазначено, що відповідно до ст.ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, які скасовують конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Згідно з статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» (пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Пунктом 42 Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року визначено, що у справах, щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те, що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з'ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2014 по справі «Суханов та Ільченко проти України»(Заяви № 68385/10 та 71378/10) зазначає, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не надано суду беззаперечних доказів правомірності своїх дій.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимального розміру починаючи з 01 грудня 2015 року та 01 травня 2016 року є неправомірними.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Керуючись Конституцією України, ст.ст. . 2, 73, 77, 241-247, 257-263, 295, 297 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку та виплаті ОСОБА_1 пенсії без обмеження максимального розміру починаючи з 01 грудня 2015 року та 01 травня 2016 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмежень максимального розміру з 01 грудня 2015 року із розрахунку 79% грошового забезпечення посади старшого інспектора Національної гвардії України 3-ї інспекції військових формувань України Генеральної військової інспекції при Президентові України, згідно довідки Головного управління Національної гвардії України від 21.04.2017 №27/33/5-8, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, з урахуванням усіх доплат, надбавок та раніше проведених виплат.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію без обмежень максимального розміру з 01 травня 2016 року із розрахунку 79% грошового забезпечення посади старшого інспектора Національної гвардії України 3-ї інспекції військових формувань України Генеральної військової інспекції при Президентові України, згідно довідки Головного управління Національної гвардії України від 21.04.2017 №27/33/5-9, виданої на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292, постанови Кабінету Міністрів України від 05.05.2016 року № 322, з урахуванням усіх доплат, надбавок та раніше проведених виплат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя