Справа № 810/2381/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2381/17 Суддя першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування:

- податкових повідомлень-рішень від 16.06.2017 року №, №, №, №;

- вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2017 року №Ф-;

- рішення від 16.06.2017 року № про застосування штрафних фінансових санкцій за до нараховування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2015 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем, по-перше, надходження коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «Тева Україна» відбувалося за умовами договору та здійснювалося виключно на підставі рахунків-фактур, а відтак відображення таких коштів у звітах реєстратора розрахункових операцій як розрахунків кредитною карткою не може бути підставою для донарахування платнику податку розміру виручки та доходу, по-друге, проведення ремонтних робіт у приміщеннях, де Позивачем здійснюється господарська діяльність, правомірно включено до складу витрат. Крім того, суд підкреслив, що встановлена необґрунтованість висновків Відповідача про заниження Позивачем обсягу виручки та розміру доходу, а також завищення витрат, на суму яких було донараховано єдиний соціальний внесок та військовий збір, є підставою для скасування відповідних рішень про таке донарахування. Крім іншого, суд наголосив на відсутності у ФОП ОСОБА_1 обов'язку з отримання свідоцтва платника податку на додану вартість, оскільки матеріалами справи не підтвердилися доводи податкового органу про отримання останньою доходу у розмірі, що перевищує 1 000 000 грн.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наголошує на тому, що Позивачем було занижено обсяг виручки у зв'язку з не включенням до її складу безготівкових коштів, які надійшли від ТОВ «Тева Україна» на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1 Підкреслює, що витрати на суму 79 760,00 документально не підтверджені, у той час як витрати у розмірі 130 000,00 не пов'язані з підприємницькою діяльністю Позивача. Звертає увагу суду на те, що отримання платником податків за останні 12 календарних місяців доходу на суму більше 1 000 000,00 грн. пов'язується з виникненням у Позивача обов'язку з отримання свідоцтва платника ПДВ та, відповідно, зі сплати такого податку.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що хоча розрахунки з ТОВ «Тева Україна» відображалися у звітах реєстратора розрахункових операцій, фактична оплата здійснювалася на підставі рахунків-фактур, у зв'язку з чим твердження ГУ ДФС у м. Києві про заниження обсягу виручки та розміру доходу є безпідставним. Стверджує, що матеріалами справи підтверджується документально як правомірність формування витрат, так й їхній зв'язок з господарською діяльністю Позивача. Підкреслює обґрунтованість позиції суду першої інстанції про те, що рішення про донарахування розміру належних до сплати єдиного соціального внеску та військового збору підлягають скасуванню, адже вираховувалися із сум, заниження (завищення) яких визнано протиправним. Відповідні обставини зумовлюють і необхідність скасування податкового повідомлення-рішення про донарахування податку на додану вартість, адже судом першої інстанції встановлено відсутність факту отримання Позивачем протягом останніх 12 місяців доходу, що перевищує 1 000 000,00 грн.

У судовому засіданні представник Апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в останній.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що у травні 2017 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі плану-графіка проведення документальних перевірок самозайнятих осіб на ІІ квартал 2017 року, наказу від 24.04.2017 року №3033, направлень від 10.05.2017 року №140/26-15-13-11, №139/26-15-13-11, відповідно до ст. ст. 20, 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог чинного законодавства з питань оподаткування самозайнятої особи з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.01.2011 року по 31.12.2016 року.

У ході перевірки податковим органом було виявлено порушення Позивачем:

- п. 291.4 ст. 291, п. 292.1 ст. 292 ПК України, у зв'язку з чим занижено суму виручки, що підлягає оподаткуванню єдиним податком у розмірі 4%, на загальну суму 564 744,50 грн. Визначено суму податкового зобов'язання з єдиного податку за І півріччя 2015 року у розмірі 22 589,78 грн.;

- п. п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України, внаслідок чого за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року занижено суму отриманого доходу у розмірі 347 627,00 грн. та завищено суму витрат на 79 760,00 грн., у зв'язку з чим занижено суму чистого оподатковуваного доходу на 427 387,00 грн.; за 2016 рік у зв'язку з заниженням суми витрат, занижено суму чистого оподатковуваного доходу на 130 000,00 грн. Визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб за ІІІ-IV квартали 2015 року на 84 673,89 грн. та за 2016 рік - 23 400,00 грн.;

- пп. пп. 1.2, 1.4 п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, у результаті чого донараховано військового збору з урахуванням сплачених сум військового збору на чистий оподатковуваний дохід, встановлений за результатами перевірки, згідно чинного законодавства за 2015 рік - 6 410,81 грн. та за 2016 рік - 1 950,00 грн.;

- п. 181.1 ст. 181, п. 183.1 ст. 183, п. 200.1 ст. 200 ПК України, оскільки ФОП ОСОБА_1 не зареєструвалася платником ПДВ, а тому несе відповідальність за не нарахування або несплату податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту або отримання бюджетного відшкодування. Позивачем не нараховано та не сплачено до бюджету податкового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 467 456,00 грн., у тому числі за грудень 2015 року - 19 470,00 грн., за 2016 рік - 447 986,00 грн.;

- п. 1 ст. 4, п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у зв'язку з чим донараховано єдиного соціального внеску, з урахуванням сплачених сум ЄСВ, на чистий оподатковуваний дохід, встановлений за результатами перевірки, у сумі 890 312,00 грн. (2015 рік - 484 397,00 грн., 2016 рік - 405 915,00 грн.). Донараховано ЄСВ на загальну суму 28 054,25 грн. (2015 рік - 23 327,40 грн., 2016 рік - 4 726,85 грн.).

Результати перевірки зафіксовані в акті від 05.05.2017 року №226/26-15-13-11 (т. 1 а.с. 59-81).

На підставі викладених в акті перевірки висновків Відповідачем 16.06.2017 року прийняті:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з єдиного податку на загальну суму 28 589,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 22 589,78 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 5 647,45 грн.) (т. 1 а.с. 82);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 135 092,36 грн. (у тому числі за основним платежем - 108 073,89 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 27 018,47 грн.) (т. 1 а.с. 84);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 458 320,00 грн. (у тому числі за основним платежем - 467 456,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 116 864,00 грн.) (т. 1 а.с. 86);

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» №, яким Позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на загальну суму 10 451,01 грн. (у тому числі за основним платежем - 8 360,81 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 2 090,20 грн.) (т. 1 а.с. 88);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-001059131, якою Позивачу приписано сплатити суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальну суму 28 054,25 грн. (т. 1 а.с. 90);

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Позивача застосовано штрафні санкції на загальну суму 2 805,43 грн. (у тому числі за 2015 рік - 2 332,74 грн., за 2016 рік - 472,69 грн.) (т. 1 а.с. 91).

Вирішуючи питання про правомірність оскаржуваних актів індивідуальної дії, суд першої інстанції встановив, що ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2014 року по 30.06.2015 року оподаткування одержаних доходів від здійснення господарської діяльності здійснювала на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності як платник єдиного податку; у період з 01.07.2015 року по 31.12.2016 року здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування.

У ході перевірки обґрунтованості висновків ГУ ДФС у м. Києві про заниження ФОП ОСОБА_1 суми виручки на 564 744,50 грн. за 1 півріччя 2015 року, яка підлягає оподаткуванню єдиним податком за ставкою 4%, а також заниження суми отриманого доходу на 347 627,00 грн. за 2 півріччя 2015 року, судом першої інстанції встановлено таке.

Між ТОВ «Тева Україна» (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) укладено договір про надання послуг харчування від 18.06.2014 року №б/н (т. 1 а.с. 118-119). За умовами вказаного договору Виконавець зобов'язується готувати та доставляти обіди у відповідності з попереднім замовленням Замовника на харчування, а Замовник оплачувати їх у відповідності до умов договору.

Розділом ІІІ договору передбачено, що Замовник зобов'язується оплатити послуги Виконавця у порядку та розмірі, визначених даним договором; надавати Виконавцю попередні заявки на харчування; протягом п'яти робочих днів з моменту надання Виконавцем двох примірників акту приймання-передачі наданих послуг, у випадку відсутності претензій до наданих послуг, підписати та передати Виконавцю один екземпляр акту приймання-передачі наданих послуг.

У подальшому до згаданого договору було підписано сторонами три додаткові угоди (т. 1 а.с. 124-127).

Виконання сторонами договірних зобов'язань у 2015 році підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі послуг (т. 1 а.с. 133-144), рахунками-фактур (т. 2 а.с. 22-74). Про здійснення розрахунків за вказаними господарськими операціями свідчить наявна у матеріалах справи копія банківської виписки (т. 5 а.с. 143-220). Факт обліку Позивачем надходження коштів від ТОВ «Тева Україна», на переконання суду першої інстанції, підтверджується копіями: книги обліку розрахункових операцій № Р/З (т. 3 а.с. 107-250а); книги обліку доходів обліку доходів та витрат (т. 4 а.с. 120-132).

Проведення розрахунків з ТОВ «Тева Україна», як зазначив суд першої інстанції, здійснювалося шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок Позивача на підставі рахунків-фактур, водночас обліковувалося ФОП ОСОБА_1 і в реєстраторі розрахункових операцій щоденно як розрахунки кредитною карткою. Наведене, на переконання Київського окружного адміністративного суду, і стало підставою для помилкового висновку контролюючого органу про заниження самозайнятою особою фактичного розміру отриманої виручки у період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року та доходу за період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року, адже ведення подвійного обліку одних і тих же операцій не зумовлювало отримання коштів за одній й ті ж самі послуги двічі.

Крім того, у ході перевірки правомірності формування Позивачем витрат судом першої інстанції було встановлено, що до них були включені витрати з оплати робіт за поточний і капітальний ремонт приміщення, фасаду та літньої тераси кав'ярні «Альфредо» на суму 79 760,00 грн. (ІІ півріччя 2015 року) та на суму 130 000,00 грн. (2016 рік).

На підтвердження правомірності включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат, пов'язаних з оплатою вищезгаданих робіт, Позивачем було надано договори оренди нежилої будівлі від 01.01.2014 року №80/14 (т. 1 а.с. 92-93), від 01.01.2015 року №62/15 (т. 1 а.с. 94-95), від 01.01.2016 року №01/16 (т. 1 а.с. 96-98), зі змісту яких вбачається, ПГХ ТОВ «Зелений Гай» передає ФОП ОСОБА_1 у користування на умовах оренди приміщення кав'ярні загальною площею 90,7 кв. м за адресою: м. Київ, б-р. Дружби Народів, 21-А. При цьому, за умовами вказаних договорів обов'язком орендаря є здійснення самостійно та за власний рахунок капітального ремонту об'єкта, оплата всіх витрати з його експлуатації, а також здійснення поточного ремонту останнього.

Між ФОП ОСОБА_1 (Замовник) та ПП «Зірка будівництва» (Виконавець) укладено договір підряду на виконання малярних робіт від 15.07.2015 року №4/15 (т. 1 а.с. 99-100) зі змінами до нього (т. 1 а.с. 101). За умовами вказаного договору Виконавець зобов'язується на свій ризик відповідно до завдань Замовника, з використанням власних засобі, матеріалів, персоналу у період липень 2015 року - грудень 2016 року здійснювати роботи, пов'язані з керівництвом та контролем за будівельно-ремонтними роботами, а саме: поточний та капітальний ремонт приміщення, фасад та літню терасу кав'ярні «Альфредо», що знаходиться за адресою м. Київ, б-р. Дружби Народів, 21, загальна площа приміщення 90,7 кв. м, а Замовник зобов'язується прийняти й оплатити вказані роботи.

Виконання зобов'язань за даним договором, як було встановлено судом першої інстанції, підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів виконаних робіт (т. 1 а.с. 106, 108, 110, 112, 114, 116) та копіями квитанцій ПП «Зірка будівництва» до прибуткового касового ордера (т. 1 а.с. 107, 109, 111, 113, 115, 117).

Наведеним, на думку суду першої інстанції, підтверджується факт обґрунтованості включення до витрат вартості робіт, пов'язаних з поточним та капітальним ремонтом приміщення, в якому ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність.

Надаючи оцінку обґрунтованості висновків податкового органу щодо заниження Позивачем належної до сплати суми єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на 28 054,25 грн. за 2015 та 2016 роки, суд першої інстанції зазначив таке.

Підставою для нарахування єдиного соціального внеску в указаній сумі стало твердження податкового органу про заниження Позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки на 890 312,00 грн. Разом з тим, оскільки висновок ГУ ДФС у м. Києві щодо заниження ФОП ОСОБА_1 розміру отриманої виручки та доходу за вказаний період визнано необґрунтований, підстави для донарахування Позивачу єдиного соціального внеску та застосування до нього штрафних санкцій відсутні.

З аналогічних обставин суд першої інстанції наголосив на необґрунтованості нарахування Відповідачем Позивачу грошового зобов'язання зі сплати військового збору на суму 10 451,01 грн. за 2015 та 2016 роки, оскільки розмір останнього обраховується з суми чистого доходу, правильність визначення якого ФОП ОСОБА_1 була встановлена у ході розгляду справи.

Вирішуючи питання про відповідність висновків ГУ ДФС у м. Києві про необхідність донарахування Позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 467 456,00 грн., Київський окружний адміністративний суд зазначив таке.

Як встановлено у ході перевірки, загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, складає 1 040 299,00 грн. Однак, спростування у процесі вирішення спору твердження Відповідача про заниження ФОП ОСОБА_1 розміру виручки та доходу дає підстави для висновку про відсутність у Позивача обов'язку з отримання свідоцтва платника податку на додану вартість та, відповідно, обов'язку з його сплати.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 44, 162, 164, 177, 183, 291, п. 16.1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, ст. ст. 4, 7, 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», прийшов до висновку, що оскільки матеріалами справи підтверджується правомірність включення Позивачем до витрат вартості ремонтних робіт та правильність відображення розміру отриманою виручки і доходу, збільшення суми грошового зобов'язання з єдиного податку, податку на доходи фізичних осіб, та, як наслідок, зобов'язань зі сплати єдиного внеску, військового збору та податку на додану вартість є необґрунтованим.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Приписи пп. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України до третьої групи платників єдиного податку є фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування та була зареєстрована платником єдиного податку ІІІ групи.

За правилами пп. 1 п. 292.1 ст. 292 Податкового кодексу доходом платника єдиного податку для фізичної особи-підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Пунктом 292.3 статті 292 Податкового кодексу України передбачено, що до суми доходу платника єдиного податку включається вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг).

Безоплатно отриманими вважаються товари (роботи, послуги), надані платнику єдиного податку згідно з письмовими договорами дарування та іншими письмовими договорами, укладеними згідно із законодавством, за якими не передбачено грошової або іншої компенсації вартості таких товарів (робіт, послуг) чи їх повернення, а також товари, передані платнику єдиного податку на відповідальне зберігання і використані таким платником єдиного податку.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість за звітний період також включається сума кредиторської заборгованості, за якою минув строк позовної давності.

До суми доходу платника єдиного податку третьої групи (юридичні особи) за звітний період включається вартість реалізованих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг), за які отримана попередня оплата (аванс) у період сплати інших податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Виключення з переліку доходів, передбачених пп. 1 п. 292.1 ст. 292 ПК України, закріплені у п. 292.11 ст. 292 Податкового кодексу України.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до складу доходів платника єдиного податку третьої групи входять суми коштів, отриманих від реалізації товарів (надання послуг).

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, у період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року ФОП ОСОБА_1 було отримано виручки від надання послуг харчування на загальну суму 743 485,23 грн., у тому числі 563 313,27 грн., які надійшли на розрахунковий рахунок суб'єкта господарювання від ТОВ «Тева Україна» за договором від 18.07.2014 року №б/н, що підтверджується даними наявної у матеріалах справи копією банківської виписки (т. 5 а.с. 143-179). Факт обліку Позивачем надходження коштів від ТОВ «Тева Україна» за період з 01.01.2015 року по 30.06.2015 року, підтверджується, поряд з іншим копією книги обліку розрахункових операцій № Р/З (т. 3 а.с. 107-175) та книгою обліку доходів і витрат (т. 4 а.с. 112-119).

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, надання послуг ТОВ «Тева Україна» щоденно проводилося через реєстратор розрахункових операцій у вигляді оплати кредитною карткою, що вбачається зі змісту Z-звітів (т. 3 а.с. 107-175). При цьому, зі змісту виписки АТ «Райфайзен банк аваль» по рахунку №2 з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року (т. 5 а.с. 143-179) вбачається, що кошти від ТОВ «Тева Україна» надходили на рахунок ФОП ОСОБА_1 шляхом безготівкового перерахування на підставі рахунків-фактур у розмірах, які відповідали даним Z-звітів за тиждень за вирахуванням коштів, які надходили на рахунок суб'єкта господарювання за наслідками розрахунків платіжними картками іншими особами.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ГУ ДФС у м. Києві помилково було двічі віднесено до обсягу отриманої ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «Тева Україна» виручки на суму 564 744,50 грн., адже остання надходила виключно безпосередньо на розрахунковий рахунок Позивача, однак зі щоденним відображенням її складових у даних реєстратора розрахункових операцій.

Таким чином, висновок Київського окружного адміністративного суду про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2017 року №, яким Позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з єдиного податку у розмірі 28 237,23 грн. за І півріччя 2015 року, є обґрунтованим та відповідає матеріалами справи.

Надаючи оцінку твердженням суду першої інстанції про необґрунтованість посилання податкового органу на заниження ФОП ОСОБА_1 обсягу отриманої виручки у ІІ півріччі 2015 року на суму 347 627,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено раніше, у період з 01.07.2015 року по 31.12.2016 року Позивач перебував на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 177.1 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Як вже було встановлено вище та вбачається з матеріалів справи, у період з 01.07.2015 року по 31.12.2015 року ФОП ОСОБА_1 було отримано виручки від надання послуг харчування на загальну суму 898 456,00 грн., у тому числі 460 738,00 грн., які надійшли на розрахунковий рахунок суб'єкта господарювання від ТОВ «Тева Україна» за договором від 18.07.2014 року №б/н, що підтверджується даними наявної у матеріалах справи копією банківської виписки (т. 5 а.с. 180-220). Факт обліку Позивачем надходження коштів від ТОВ «Тева Україна» підтверджується копіями: книги обліку розрахункових операцій № Р/З (т. 3 а.с. 176-250а); книги обліку доходів обліку доходів та витрат (т. 4 а.с. 120-132).

Тобто, як вірно зазначив суд першої інстанції, надання послуг ТОВ «Тева Україна» щоденно проводилося через реєстратор розрахункових операцій у вигляді оплати кредитною карткою, що вбачається зі змісту Z-звітів (т. 3 а.с. 176-250а). При цьому, зі змісту виписки АТ «Райфайзен банк аваль» по рахунку №2 з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року (т. 5 а.с. 143-179) виписок по рахунку №2 за липень 2015 року (т. 6 а.с. 151), за серпень 2015 року (т. 6 а.с. 152), за вересень 2015 року (т. 6 а.с. 153), за жовтень 2015 року (т. 6 а.с. 154), за листопад 2016 року (т. 6 а.с. 155-161), за грудень 2015 року (т. 6 а.с. 162-166) вбачається, що кошти від ТОВ «Тева Україна» надходили на рахунок ФОП ОСОБА_1 шляхом безготівкового перерахування на підставі рахунків-фактур у розмірах, які відповідали даним Z-звітів за тиждень за вирахуванням коштів, які надходили на рахунок суб'єкта господарювання за наслідками розрахунків платіжними картками іншими особами.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ГУ ДФС у м. Києві, як і за І півріччя 2015 року, так і за ІІ півріччя того ж року помилково було двічі віднесено до обсягу отриманої ФОП ОСОБА_1 від ТОВ «Тева Україна» виручки на суму 347 627,00 грн., адже остання надходила виключно безпосередньо на розрахунковий рахунок Позивача, однак зі щоденним відображенням її складових у даних реєстратора розрахункових операцій.

Крім того, оцінюючи висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позиції Відповідача в частині безпідставного віднесення Позивачем до витрат за ІІ півріччя 2015 року суми коштів у розмірі 79 760,00 грн., суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 ст. 177 Податкового кодексу передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, до складу витрат фізичних осіб-підприємців входять витрати, пов'язані з веденням господарської діяльності, за умови їх документального підтвердження.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документом, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону визначають, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції та було встановлено раніше, аналіз наявних у матеріалах справи документів, а саме договорів оренди нежилої будівлі від 01.01.2014 року №80/14 (т. 1 а.с. 92-93), від 01.01.2015 року №62/15 (т. 1 а.с. 94-95), від 01.01.2016 року №01/16 (т. 1 а.с. 96-98), договору підряду на виконання малярних робіт від 15.07.2015 року №4/15 (т. 1 а.с. 99-100) зі змінами до нього (т. 1 а.с. 101), актів виконаних робіт (т. 1 а.с. 106, 108, 110, 112, 114, 116) та копій квитанцій ПП «Зірка будівництва» до прибуткового касового ордера (т. 1 а.с. 107, 109, 111, 113, 115, 117), свідчить, що придбання ФОП ОСОБА_1 будівельних робіт у ПП «Зірка будівництва» було зумовлено необхідністю проведення капітального та поточного ремонту приміщення, де Позивач здійснює господарську діяльність. Крім того, обов'язок з утримання згаданого приміщення покладено на ФОП ОСОБА_1 товариством з обмеженою відповідальністю «Зелений гай» за умовами договору оренди нежилої будівлі.

Таким чином, оскільки належним чином оформленими первинними документами документально підтверджуються понесені у ІІ півріччі 2015 року витрати ФОП ОСОБА_1 на ремонт приміщення, в якому остання здійснює господарську діяльність, на суму 79 760,00 грн., твердження ГУ ДФС у м. Києві про їх завищення на вказану суму є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

З аналогічних підстав є помилковим твердження податкового органу про завищення Позивачем суми витрат за 2016 рік на суму 130 000,00 грн., оскільки останні так само пов'язані з утриманням орендованого суб'єктом господарювання для здійснення підприємницької діяльністю нежилого приміщення.

Отже, правильним є висновок Київського окружного адміністративного суду про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2017 року №, яким Позивачу визначено до сплати суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 135 092,36 грн. за ІІ півріччя 2015 року та за 2016 рік.

Посилання Апелянта на те, що роботи за укладеним з ПП «Зірка будівництва» договором були здійснені у приміщенні, власником якого є ТОВ «Зелений гай», а не ФОП ОСОБА_1, а тому підстави для включення сплачених за ремонт приміщення коштів до витрат Позивача відсутні, судовою колегією оцінюється критично. Як було встановлено раніше, ФОП ОСОБА_1 використовує нежиле приміщення ТОВ «Зелений гай» на умовах оренди та зобов'язується утримувати його у належному стані, здійснювати за власний рахунок поточний та капітальний ремонт. Такі витрати, як прямо передбачено у пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, належать до витрат, пов'язаних зі здійсненням господарської діяльності, і не ставляться у залежність від власника майна, витрати на утримання якого у зв'язку з виробничою необхідністю здійснюються суб'єктом господарювання.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції про безпідставність донарахування Відповідачем Позивачу належної до сплати суми єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2015-2016 роки на суму 28 054,25 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Приписи ч. 11 ст. 8 Закону у редакції, що була чинна у 2015 році, визначали, що єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

За правилами ч. 5 ст. 8 Закону у редакції, яка набрала чинності з 01.01.2016 року, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Абзацом 1 пункту 2 ч. 1 ст. 7 Закону передбачено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

З наведеного випливає, що розмір єдиного внеску обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Зважаючи, що, як вбачається зі змісту акту перевірки від 05.05.2017 року №226/26-15-13-11, підставою для донарахування зобов'язань зі сплати єдиного внеску було заниження ФОП ОСОБА_1, на думку податкового органу, чистого доходу на суму 890 312,00 грн., а необґрунтованість такого висновку ГУ ДФС у м. Києві була встановлена раніше, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у Відповідача правових підстав для збільшення Позивачу грошового зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску на суму 28 054,25 грн. та застосування до нього штрафних санкцій у розмірі 2 805,43 грн. за таке донарахування. З огляду на викладене вимога про сплату боргу (недоїмки) від 16.06.2017 року №Ф- та рішення від 16.06.2017 року № про застосування штрафних фінансових санкцій за до нараховування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску підлягають скасуванню як протиправні, на чому вірно наголосив суд першої інстанції.

Оцінюючи висновки Київського окружного адміністративного суду в частині безпідставності донарахування ГУ ДФС у м. Києві належної до сплати суми військового збору у розмірі 8 360,81 грн., судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Приписи п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України визначають, що Стаття об'єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За правилами п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

У пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу закріплено, що загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу.

Отже, як вже було зазначено вище, згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Тобто, розмір військового збору обраховується виходячи з розміру доходу (прибутку), отриманого від господарської діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

Зважаючи, що, як вбачається зі змісту акту перевірки від 05.05.2017 року №226/26-15-13-11, підставою для донарахування зобов'язань зі сплати військового збору було заниження ФОП ОСОБА_1, на думку податкового органу, чистого доходу на суму 557 387,00 грн., а необґрунтованість такого висновку ГУ ДФС у м. Києві була встановлена раніше, судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у Відповідача правових підстав для збільшення Позивачу грошового зобов'язання зі сплати військового збору на суму 10 451,01 грн. З огляду на викладене податкове повідомлення-рішення від 16.06.2017 року № підлягає скасуванню як протиправне, що вірно підкреслив суд першої інстанції.

Щодо висновків Київського окружного адміністративного суду про безпідставність визначення Позивачу обсягу грошового зобов'язання з податку на додану вартість, оскільки в останнього не виникло обов'язку з реєстрації платником такого податку, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп'ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Пунктом 183.2 статті 183 ПК України передбачено, що у разі обов'язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

Тобто, у випадку якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, нарахована (сплачена) суб'єкту господарювання протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов'язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу. При цьому обрахунок дванадцятимісячного строку починається з моменту, коли суб'єкт господарювання припиняє бути платником єдиного податку першої - третьої групи.

Разом з тим, стверджуючи про те, що у період з липня 2015 року по листопад 2015 року загальна сума від здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, склала 1 040 299,00 грн., у зв'язку з чим остання з 11.12.2015 року повинна бути зареєстрованою платником податку на додану вартість, ГУ ДФС у м. Києві не було враховано, що за все ІІ півріччя 2015 року загальна сума від здійснення Позивачем операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, склала 898 917,00 грн., на чому вірно наголосив суд першої інстанції. У зв'язку з викладеним Київський окружний адміністративний суд прийшов до правильного висновку, що підтвердження матеріалами справи розміру отриманої ФОП ОСОБА_1 загальної суми від операцій з постачання товарів/послуг за липень - листопад 2015 року у розмірі, меншому ніж 1 млн. грн., дає можливість стверджувати про відсутність у Позивача обов'язку з реєстрації платником ПДВ та його сплати. За таких обставин твердження суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2017 року №, яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 584 320,00 грн., є обґрунтованим.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Повний текст постанови складено « 20» лютого 2018 року.

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.