Справа № 804/8038/17
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2018 року Справа № 804/8038/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
при секретарі судового засідання Бурцевій Я.Е.
позивача ОСОБА_1.
представника позивача ОСОБА_2,
представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області про визнання недійсним та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги, -
30 листопада 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати недійсними та скасувати:
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 31.07.2017 р. про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за платежем «військовий збір» 4893,63 грн., у тому числі за податковим зобовязанням 3914,90 грн., за штрафними санкціями - 978,73 грн.;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.12.2017 року відкрито провадження у даній адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (том 1 а.с. 2).
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 10.12.1996 року зареєстрований виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, перебуває на податковому обліку в Західно-Донбаській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, з 30.04.2004 року є платником податку на додану вартість.
Судом встановлено, що у період з 26.06.2017 р. по 10.07.2017 р., на підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.77.1 п.77.4 ст.77 Податкового кодексу України, відповідно до наказу № 3048-п від 13.06.2017 р. Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р. за результатами якої складено акт № 7430/04-36-13-03/НОМЕР_4 від 17.07.2017 р. (том 1 а.с. 14-53).
Перевіркою встановлено порушення:
2. вимоги п. 1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, ст.177 Податкового кодексу України, в частині заниження чистого доходу в розмірі 260993,41 грн., в результаті чого донараховано військовий збір у розмірі 3914,90 грн., в тому числі: 2015 рік 317,17 грн., 2016 рік 3597,73 грн.;
4. п. 177.10 ст.177 Податкового кодексу України, наказу Міністерстіва доходів і зборів від 16.09.2013 р. № 481 «Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність» щодо форми Книги обліку доходів і витрат та порядку її заповнення в частині відсутності, у повному обсязі, записів повязаних з витратами, та внесення до книги сум доходів та витрат з сумами ПДВ;
5. п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України в частині заниження до сплати ПДВ у розмірі 7935,06 грн., в тому числі: за жовтень 2016 року у розмірі 7908,25 грн., за грудень 2016 року 26,81 грн.
На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 31.07.2017 року винесено:
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість за податковим зобовязанням в розмірі 7935,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1983,77 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання з військового збору за податковим зобовязанням в розмірі 3914,90 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 978,73 грн.;
Вказані рішення були оскаржені ФОП ОСОБА_1 в адміністративному порядку шляхом подання скарги 03.08.2017 року.
Правомірність винесених Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області рішень є предметом розгляду даної адміністративної справи.
Досліджуючи взаємовідносини ФОП ОСОБА_1, перевіряючи наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку, та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - Податковий кодекс України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку обєкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (пункт 44.2 статті 44 Податкового кодексу України).
Положеннями пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.
Згідно пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать:
- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного обєкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
- обовязкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обовязкове страхування життя або здоровя працівників у випадках, передбачених законодавством;
- суми єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що повязані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги звязку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, повязані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Приписами пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність.
Згідно з частиною 2 статті 3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції
Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися субєктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88.
Зі змісту статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність також вбачається, що первинні документи обовязково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірено наявність у позивача необхідних первинних документів за господарськими операціями з метою визначення витрат, а також встановлення зв'язку між понесеними витратами і господарською діяльністю платника податку.
Згідно акту перевірки № 7430/04-36-13-03/НОМЕР_4 від 17.07.2017 р., сума відшкодування залізничного тарифу за 2015 рік складає 113085,23 грн. без ПДВ, проте судом встановлено згідно первинних документів, копії яких залучені до матеріалів справи, що документально підтверджене відшкодування залізничного тарифу складає 121725,23 грн. без ПДВ. Вказане відшкодування залізничного тарифу разом з послугами експедитора відображено при складенні податкових накладних на продаж вугілля окремою номенклатурою.
Витрати, повязані з перевезенням товару залізницею (транспортування, організація прийому вагонів), за 2016 рік складають 677422,60 грн. без ПДВ. Такі витрати є документально підтвердженими. Разом з тим, сума відшкодування залізничного тарифу, визначена у податкових накладних, складених ФОП ОСОБА_1 за фактом постачання товару (вугілля), складає 679210,69 грн. без ПДВ. Слід вказати, що різниця у сумі витрат, понесених ФОП ОСОБА_1 у звязку зі здійсненням господарської діяльності (транспортування та експедування товару, що реалізується) та сумою відшкодування залізничного тарифу жодним чином не впливає на суму фактично понесених витрат ФОП ОСОБА_1, які документально підтверджені.
Щодо заниження чистого оподатковуваного доходу у грудні 2016 року на суму 239190,00 грн. по взаємовідносинам з ПП ВКФ «АКМА», внаслідок завищення витрат, суд зазначає таке.
Згідно платіжного доручення № 330 від 13.12.2016 р. на рахунок позивача ПП ВКФ «АКМА» здійснено передоплату за товару (вугілля) у сумі 239190,00 грн.
Також, 13.12.2016 р. ФОП ОСОБА_1 здійснено оплату за товар (вугілля) на адресу ТОВ «ДТЕК Трейдінг» у розмірі 239148,00 грн. Згідно залізнодорожної квитанції № 53249058 від 21.12.2016 р., ТОВ «ДТЕК Трейдінг» поставлено на адресу ФОП ОСОБА_1 вугілля у кількості 70 тон. Згідно листа ТОВ «ДТЕК Трейдінг» від 11.07.2017 р. № 437, власником вугілля є ФОП ОСОБА_1
Згідно пояснень позивача, придбане вугілля одразу ж відвантажувалось на адресу покупців, та фактично не перебувало у позивача на зберіганні, чим пояснюється відсутність необхідності приймати та обліковувати як ТМЦ в запасах та здійснювати передачу товару покупцім з місця зберігання ФОП ОСОБА_1
Отже, твердження контролюючого органу про те, що фактичної передачі товару (вугілля) від ТОВ «ДТЕК Трейдінг» до ФОП ОСОБА_1 та в подальшому від ФОП ОСОБА_1 до ПП ВКФ «АКМА» не відбулось та, як наслідок, неправомірно сформовано витрати у сумі 239190,00 грн. з придбання ТМЦ (вугілля) - не відповідають дійсності.
Вказані, підтверджені первинними документами витрати відповідають даним Книги обліку доходів і витрат та вимогам наказу Міністерстіва доходів і зборів від 16.09.2013 р. № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у період, що перевірявся здійснював господарську діяльність з продажу вугілля, під час якої транспортування вугілля здійснювалось залізнодорожним транспортом.
Також, слід вказати, що включення витрат з перевезенням товару залізницею до складу витрат на товарно-матеріальні цінності замість віднесення у Книзі обліку доходів і витрат до послуг, повязаних з транспортуванням продукції (товарів), або вартість придбаних послуг не впливають на правильність формування та загального відображення витрат, оскільки є складовими загального обсягу інших витрат.
Таким чином, ФОП ОСОБА_1 протягом періоду, що перевірявся, у відповідності до вимог чинного законодавства здійснено формування витрат за отриманий товар, оплачений товар та відвантажений, за який отримано сплату.
Отже, понесені ФОП ОСОБА_1 витрати з придбання послуг по організації прийому вагонів та транспрортування ТМЦ (придбання ТМЦ та виконані роботи), зважаючи на вид господарської діяльності продаж вугілля правомірно відображені ФОП ОСОБА_1 при формуванні валових витрат, що безпосередньо повязані з одержанням доходу.
Встановленими обставинами підтверджено суму понесених ФОП ОСОБА_1 витрат з придбання ТМЦ, що реалізовані, з огляду на що висновок контролюючого органу про завищення витрат та заниження оподатковуваного доходу фізичних осіб за 2015 та 2016 роки на суму на суму 260993,41 грн. є хибним.
Оскільки порушення ФОП ОСОБА_1 п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України в частині заниження загального оподатковуваного доходу на суму 260993,41 грн., що призвело до заниження податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, податкове повідомлення рішення № НОМЕР_2 від 31.07.2017 р. є таким, що прийнято відповідачем протиправно, у звязку з чим підлягає скасуванню.
Щодо порушення пункту 187.1 ст.187 Податкового кодексу України в частині заниження до сплати ПДВ у розмірі 7935,06 грн., в тому числі: за жовтень 2016 року у розмірі 7908,25 грн., за грудень 2016 року 26,81 грн., суд вказує, що згідно приписів означеної статті, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 протягом 2016 року формувались податкові зобовязання за фінансово-господарським взаємовідносинам з ПП «Пік-Інвест» за першою подією, відповідно до складених податкових накладних, які в повному обсязі включені до складу податкової декларації з податку на додану вартість відповідного періоду.
Отже, підстави для визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість із застосуванням штрафних санкцій відсутні, з огляду на що податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 від 31.07.2017 р. про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість за податковим зобовязанням в розмірі 7935,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1983,77 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до підпункту 16-1 підрозділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу (зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи п.п.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПУ України).
Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Оскільки судом висновки перевірки про заниження оподатковуваного доходу на суму 260993,41 грн. спростовано, податкове повідомлення рішення № НОМЕР_1 від 31.07.2017 р. про нарахування грошового зобовязання з військового збору за податковим зобовязанням в розмірі 3914,90 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 978,73 грн. є таким, що прийнято відповідачем протиправно, у звязку з чим підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування" базою нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців є сума доходу, отриманого від її діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В адміністративному судочинстві діє принцип офіційності, який полягає в активній позиції суду щодо з'ясування всіх обставин у справі. Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали", а якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (частина5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини та аналіз чинного законодавства, позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1624,00 грн., що документально підтверджується квитанцією № ПН364883 від 04.10.2017 року (том 1 а.с.3).
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1624,00 грн. підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 31 січня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі здійснено 12 лютого 2018 року, про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_5 про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість за податковим зобовязанням в розмірі 7935,06 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 1983,77 грн.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 про збільшення грошового зобовязання з військового збору за податковим зобовязанням в розмірі 3914,90 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 978,73 грн.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ПН НОМЕР_4) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1624,00 грн. (одна тисяча шістсот двадцять чотири гривні 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 12.02.2018 року.

Суддя (підпис) ОСОБА_5