Справа № 826/12994/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2018 року 08:10 № 826/12994/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл»
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруКиївського міського центру зайнятості, Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області,
про представники сторін:визнання протиправним та скасування наказу, позивача: Балабанов О.В., Красоваська О.І., відповідача: Коновальчук О.М., третьої особи: не з'явився,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл» (далі - позивач, ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру зайнятості (далі - відповідач, КМЦЗ), в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ від 12.09.2017 № 176 «Про прийняття рішення щодо анулювання дозволів на застосування праці іноземців».

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог представники позивача посилаються на те, що оскаржуваний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий на підставі недостовірної інформації, викладеної у листі Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (далі - третя особа, ГУ СБУ у м. Києві та Київській області).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, з огляду на правомірність оскаржуваного наказу.

Не зважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила.

З урахуванням викладеного, суд, відповідно до приписів ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV, перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.09.2017 відповідачем, на підставі листа ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 07.09.2017 № 51/25-2755 та відповідно до п. 25 Порядку видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2013 № 437, прийнято наказ № 175, яким роботодавцю - ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» анульовано дозволи на застосування праці громадян ОСОБА_5, а саме: ОСОБА_2 (дозвіл від 27.04.2017 № 59640), ОСОБА_3 (дозвіл від 27.04.2017 № 59641), ОСОБА_6 (дозвіл від 27.04.2017 № 59653), ОСОБА_1 (дозвіл від 27.04.2017 № 59654), ОСОБА_7 (дозвіл від 27.04.2017 № 59656), ОСОБА_4 (дозвіл від 27.04.2017 № 59658), ОСОБА_8 (дозвіл від 27.04.2017 № 59659), ОСОБА_9 (дозвіл від 27.04.2017 № 59618), ОСОБА_8 (дозвіл від 27.04.2017 № 59619), ОСОБА_10 (дозвіл від 27.04.2017 № 59620), ОСОБА_11 (дозвіл від 27.04.2017 № 59622), ОСОБА_12 (дозвіл від 27.04.2017 № 59623), ОСОБА_13 (дозвіл від 20.04.2017 № 59514), ОСОБА_14 (дозвіл від 20.04.2017 № 59516), ОСОБА_9 (дозвіл від 20.04.2017 № 59517), ОСОБА_15 (дозвіл від 20.04.2017 № 59518), ОСОБА_16 (дозвіл від 20.04.2017 № 59519), ОСОБА_8 (дозвіл від 20.04.2017 № 59520), ОСОБА_17 (дозвіл від 20.04.2017 № 59521), ОСОБА_18 (дозвіл від 20.04.2017 № 59523), ОСОБА_27 (дозвіл від 20.04.2017 № 59524), ОСОБА_28 (дозвіл від 20.04.2017 № 59525), ОСОБА_19 (дозвіл від 20.04.2017 № 59526), ОСОБА_20 (дозвіл від 18.04.2017 № 59451), ОСОБА_29 (дозвіл від 18.04.2017 № 59452), ОСОБА_21 (дозвіл від 18.04.2017 № 59453), ОСОБА_22 (дозвіл від 18.04.2017 № 59454), ОСОБА_30 (дозвіл від 18.04.2017 № 59455), ОСОБА_23 (дозвіл від 18.04.2017 № 59471), ОСОБА_24 (дозвіл від 06.05.2017 № 57111).

При цьому, з вказаного листа ГУ СБУ у м. Києві та Київській області видно, що за результатами перевірки встановлено, зокрема, що ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» протягом 2017 року, в порушення вимог діючого законодавства, не здійснювало необхідних відрахувань до територіальних підрозділів Пенсійного фонду України та ДФС України за вищевказаних іноземних громадян, що вказує на недостовірність даних, що містяться у поданих роботодавцем документах, так як після укладення трудових договорів (контрактів) позивач не повідомив територіальні органи ДФС за місцем обліку про прийняття на роботу зазначених громадян ОСОБА_5, у зв'язку з чим третя особа просила вжити відповідних заходів щодо скасування виданих відповідачем дозволів на застосування праці громадянам ОСОБА_5.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи та організації мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на строк до одного року, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Дозвіл роботодавцю на застосування праці іноземця або особи без громадянства видається за умови, що в Україні (регіоні) відсутні кваліфіковані працівники, які спроможні виконувати відповідний вид роботи, або є достатнє обґрунтування доцільності застосування їх праці, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Порядок видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства і розмір плати за видачу дозволу, яка зараховується до бюджету Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Процедуру видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства визначено Порядком видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Питання видачі, продовження дії та анулювання дозволу на застосування праці іноземців та осіб без громадянства» від 27.05.2013 № 437 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 27 вказаного Порядку роботодавець зобов'язаний не пізніше ніж через 90 календарних днів починаючи з дати дії дозволу укласти з іноземцем чи особою без громадянства трудовий договір (контракт) та не пізніше ніж через 10 календарних днів починаючи з дати укладення трудового договору (контракту) подати його копію, засвідчену роботодавцем, територіальному органові.

При цьому, згідно з п. 25 Порядку дозвіл анулюється територіальним органом за місцезнаходженням роботодавця в разі, зокрема, встановлення недостовірності даних, що містяться у поданих роботодавцем документах.

Разом з тим, перевіряючи достовірність даних, поданих роботодавцем - ТОВ «Онур Конструкціон» до територіальних органів ДФС України та сплати необхідних відрахувань, а також повідомлень про прийняття працівників на роботу, судом встановлено наступне.

Як видно з матеріалів справи, позивачем отримано дозволи на застосування праці іноземців та осіб без громадянства, а саме: ОСОБА_2 (дозвіл від 27.04.2017 № 59640), ОСОБА_3 (дозвіл від 27.04.2017 № 59641), ОСОБА_6 (дозвіл від 27.04.2017 № 59653), ОСОБА_1 (дозвіл від 27.04.2017 № 59654), ОСОБА_7 (дозвіл від 27.04.2017 № 59656), ОСОБА_4 (дозвіл від 27.04.2017 № 59658), ОСОБА_8 (дозвіл від 27.04.2017 № 59659), ОСОБА_9 (дозвіл від 27.04.2017 № 59618), ОСОБА_8 (дозвіл від 27.04.2017 № 59619), ОСОБА_10 (дозвіл від 27.04.2017 № 59620), ОСОБА_11 (дозвіл від 27.04.2017 № 59622), ОСОБА_12 (дозвіл від 27.04.2017 № 59623), ОСОБА_13 (дозвіл від 20.04.2017 № 59514), ОСОБА_14 (дозвіл від 20.04.2017 № 59516), ОСОБА_9 (дозвіл від 20.04.2017 № 59517), ОСОБА_15 (дозвіл від 20.04.2017 № 59518), ОСОБА_16 (дозвіл від 20.04.2017 № 59519), ОСОБА_8 (дозвіл від 20.04.2017 № 59520), ОСОБА_17 (дозвіл від 20.04.2017 № 59521), ОСОБА_18 (дозвіл від 20.04.2017 № 59523), ОСОБА_27 (дозвіл від 20.04.2017 № 59524), ОСОБА_28 (дозвіл від 20.04.2017 № 59525), ОСОБА_19 (дозвіл від 20.04.2017 № 59526), ОСОБА_20 (дозвіл від 18.04.2017 № 59451), ОСОБА_29 (дозвіл від 18.04.2017 № 59452), ОСОБА_21 (дозвіл від 18.04.2017 № 59453), ОСОБА_22 (дозвіл від 18.04.2017 № 59454), ОСОБА_30 (дозвіл від 18.04.2017 № 59455), ОСОБА_23 (дозвіл від 18.04.2017 № 59471), ОСОБА_24 (дозвіл від 06.05.2017 № 57111).

В подальшому, між позивачем та громадянами ОСОБА_5 ОСОБА_21, ОСОБА_20, ОСОБА_29, ОСОБА_27, ОСОБА_18, ОСОБА_17, ОСОБА_28, ОСОБА_14, ОСОБА_18, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_16, ОСОБА_15, ОСОБА_25, ОСОБА_1, ОСОБА_32, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_26, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_31, ОСОБА_10, ОСОБА_24 та ОСОБА_8 укладено контракти щодо працевлаштування останніх на посади машиністів дорожньо-будівельних машин.

Разом з тим, між позивачем та громадянами ОСОБА_5 ОСОБА_13, ОСОБА_19, ОСОБА_33 та ОСОБА_22 укладено контракти щодо їх працевлаштування на посади інженерів.

Крім того, між позивачем та ОСОБА_30 укладено контракт щодо працевлаштування останнього на посаду бухгалтера.

За результатами укладення таких контрактів та прийняття на роботу громадян ОСОБА_5, позивачем на адресу КМЦЗ надіслано ряд листів з копіями вказаних контрактів про прийняття на роботу зазначених осіб, копії яких наявні в матеріалах справи.

Також, за результатами укладених контрактів (трудових договорів) з громадянами ОСОБА_5: ОСОБА_21 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_20 (РНОКПП НОМЕР_2), ОСОБА_29 (РНОКПП НОМЕР_3), ОСОБА_27 (РНОКПП НОМЕР_4), ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_5), ОСОБА_17 (РНОКПП НОМЕР_6), ОСОБА_28 (РНОКПП НОМЕР_7), ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_8), ОСОБА_18 (РНОКПП НОМЕР_9), ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_10), ОСОБА_13 (РНОКПП НОМЕР_11), ОСОБА_16 (РНОКПП НОМЕР_12), ОСОБА_15 (РНОКПП НОМЕР_13), ОСОБА_25 (РНОКПП НОМЕР_14), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_15), ОСОБА_32 (РНОКПП НОМЕР_16), ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_17), ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_18), ОСОБА_26 (РНОКПП НОМЕР_19), ОСОБА_11 (РНОКПП НОМЕР_20), ОСОБА_12 (РНОКПП НОМЕР_21), ОСОБА_31 (РНОКПП НОМЕР_22), ОСОБА_10 (РНОКПП НОМЕР_23), ОСОБА_24 (РНОКПП НОМЕР_24), ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_25), ОСОБА_23 (РНОКПП НОМЕР_26), ОСОБА_19 (РНОКПП НОМЕР_27), ОСОБА_33 (РНОКПП НОМЕР_28), ОСОБА_22 (РНОКПП НОМЕР_29) та ОСОБА_30 (РНОКПП НОМЕР_30) позивачем на адресу ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві засобами електронного зв'язку із використанням цифрового підпису направлені повідомлення про прийняття працівників на роботу, що підтверджується квитанціями про прийняття таких повідомлень (том. І, а.с. 139-157).

Вказані обставини також підтверджуються листом ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29.11.2017 № 8006/11/26-50-13-01-10, копія якого наявна в матеріалах справи.

Таким чином, суд вважає, що твердження щодо неповідомлення позивачем територіальних органів ДФС України за місцем обліку про прийняття на роботу громадян ОСОБА_5 є безпідставним та необґрунтованим, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому, як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, позивачем на адресу ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві направлено податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум, утримуючого з них податку, у тому числі і по громадянам ОСОБА_5 за другий квартал 2017 року (том. І, а.с. 158-175), що також свідчить про виконання позивачем податкових зобов'язань, встановлених ст. 176 Податкового кодексу України.

Водночас, з матеріалів справи видно, що позивачем на адресу ДФС України надсилались відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам, що підтверджується відповідними квитанціями, копії яких наявні в матеріалах справи.

У судовому засіданні представники позивача також підтвердили, що роботодавцем у період з квітня по жовтень 2017 року вказаним громадянам ОСОБА_5 нараховано заробітну плату та сплачено відповідні податки, на підтвердження чого надано розрахунок нарахованої заробітної плати та утримання податків з квітня по жовтень 2017 року та відповідні довідки.

Крім того, судом також встановлено, що на спростування доводів, викладених у листі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 07.09.2017 № 51/25-2755, а також на підтвердження сплати відповідних податків та зборів до бюджету, позивачем надано відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків працівниками позивача - громадянами ОСОБА_5.

В той же час, аналізуючи оскаржуваний наказ, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, яке відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб'єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб'єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб'єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб'єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб'єкта, визначених законом.

При цьому, прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб'єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії. Добросовісне прийняття рішень, вчинення дій чи допущення бездіяльності не заперечує можливості відхилення при цьому від закону, однак виключає умисел на таке порушення.

Таким чином, висновки та рішення суб'єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

У судовому засіданні представник відповідача також підтвердив, що спірний наказ прийнято відповідачем на підставі інформації, викладеної у листі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 07.09.2017 № 51/25-2755, яка додатково працівниками відповідача не перевірялась.

Разом з тим, прийняття рішень, вчинення дій суб'єктами владних повноважень передбачає, зокрема, дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення (дії), є критерієм, який випливає з принципу пропорційності (адекватності). Дотримання принципу пропорційності особливо важливе при прийнятті рішень або вжитті заходів, які матимуть вплив на права, свободи та інтереси особи. Метою дотримання цього принципу є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб'єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи.

Принцип пропорційності, зокрема, передбачає, що: здійснення повноважень, як правило, не повинно спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідали б цілям, які заплановано досягти; якщо рішення або дія можуть обмежити права, свободи чи інтереси осіб, то такі обмеження повинні бути виправдані необхідністю досягнення більш важливих цілей; несприятливі наслідки для прав, свобод та інтересів особи внаслідок рішення чи дії суб'єкта владних повноважень, повинні бути значно меншими від тієї шкоди, яка могла б настати за відсутності такого рішення чи дії; для досягнення суспільно-корисних цілей необхідно обирати найменш шкідливі засоби.

Принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.

Отже, аналізуючи оскаржуваний наказ, суд вказує на те, що відповідач не лише не здійснив жодного дослідження або перевірки фактів, викладених у листі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 07.09.2017 № 51/25-2755, але і взагалі жодним чином не мотивував прийняття такого наказу, в тому числі не зазначив норми, які порушено позивачем та які є підставою для прийняття спірного наказу.

Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, а також зважаючи на те, що, по-перше, доказами, які наявні в матеріалах справи, спростовано висновки, викладені у листі ГУ СБУ у м. Києві та Київській області від 07.09.2017 № 51/25-2755, на підставі якого прийнято оскаржуваний наказ, по-друге, приймаючи спірний наказ, відповідачем не проведено перевірку щодо встановлення недостовірності даних, що містяться у поданих ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» документах, по-третє, інформація, викладена у вказаному листі, за висновком суду, має рекомендаційний характер та не є обов'язковою до виконання, суд приходить до висновку, що наказ від 12.09.2017 № 176 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності винесення ним спірного наказу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивач про присудження судових витрат на його користь не просив.

Керуючись статтями 6, 72-77, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл» (03039, м. Київ, вул. Соперно-Слобідська, 22, літера А, нежитлове приміщення, з № 1 по № 14 групи приміщень 309, ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ від 12.09.2017 № 176 «Про прийняття рішення щодо анулювання дозволів на застосування праці іноземців», прийнятий Київським міським центром зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 47-б, ).

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження

Суддя К.С. Пащенко