Справа № 826/10388/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року

Київ

справа №826/10388/13-а

адміністративне провадження №К/9901/4305/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши касаційну скаргу розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2013 року (суддя - Кузьменко В.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року (судді: Собків Я.М., Борисюк Л.П., Петрик І.Й.) у справі №826/10388/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» (далі - позивач, ТОВ «Дніпровська плодоовочева база») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м.Києві (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 березня 2013 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» зазначило, що спірні господарські операції підтверджені відповідними первинними документами та податковими накладними, а підприємством дотримано передбачені Податковим кодексом України передумови для формування витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з думкою якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з неправомірності формування позивачем податкового кредиту спірного податкового періоду, оскільки суми ПДВ, сплачені у ціні придбаного у контрагентів товару не підтверджуються належними первинними документами, оскільки належність таких не доводить фактичного здійснення господарських операцій, так як і не доведено платником податків мети придбання товарів і послуг у межах господарської діяльності.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «Дніпровська плодоовочева база».

У доводах касаційної скарги позивач посилається на прийняття оскаржуваних рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного, належного та всебічного дослідження матеріалів справи, зважаючи на наявність первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій в межах господарської діяльності на підставі яких сформовано витрати та податковий кредит з ПДВ, судами не встановлено, що фінансово-господарська діяльність контрагентів чи позивача здійснювалась поза межами правового поля, укладені ними правочини є такими, що вчинені без мети настання реальних наслідків.

Крім того, позивачем надано додаткові пояснення до касаційної скарги, де позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій при вирішення даного спору, не враховано рішення, яке прийнято контролюючим органом за результатами адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, яким частково скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 березня 2013 року № та на підставі якого прийнято нове податкове повідомлення рішення від 14 січня 2015 року №.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2011 року по 30 вересня 2012 року, про що складено акт №932/22-16-621-31923768 від 14 березня 2013 року, яким встановлено порушення вимог пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 87 000,00 грн, у тому числі за 3 квартал 2011 року та 1 квартал 2012 року; пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 165 934,00 грн.

На підставі акту перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення від 29 березня 2013 року №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 113 250,00 грн, у тому числі за основним платежем - 87 000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 26 250,00 грн та №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 239 758,00 грн, в тому числі за основним платежем - 165 934,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 73 824,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган прийняв рішення від 31 травня 2013 року №615/10/12-1-03 та від 20 червня 2013 року №5404/6/99-99-10-01-15 про результати розгляду скарги, яким скасовано податкове повідомлення-рішення від 29 березня 2013 року № у частині визначення штрафних санкцій у розмірі 2,00 грн та у частині невизнання перевіркою податкового кредиту по взаємовідносинам з ПП «Приватне підприємство «Група компаній «Торгсервіс», ТОВ «Альянс», ТОВ «Гопак», ТОВ «Смілт», ТОВ «ТК «Смарт» та у зазначеній частині штрафні санкції.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього кодексу.

Водночас, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З аналізу наведених норм вбачається, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у спірний період позивач мав господарські відносини зТОВ «Айс Вок» (орендодавець) на підставі договору оренди приміщення від 1 лютого 2012 року №1, згідно актів виконаних робіт, датованих березнем 2012 року, орендодавець надав послуги з оренди приміщень на загальну суму 150 000,00 грн. Однак, первинних, звітних та розрахункових документів по взаємовідносинам із ТОВ «Айс Вок» позивач ні під час перевірки ні під час розгляду справи судами не надав.

Крім того, між позивачем (орендар) та ТОВ «Абсолют-Сервіс-Плюс» (орендодавець) укладено договір №1 оренди (найму) нежилого приміщення від 1 лютого 2012 року, за умовами якого, орендодавець передає, а орендар приймає в орендне платне користування офісне нежиле приміщення загальною площею 10 кв.м. та складське приміщення загальною площею 2000 кв.м.; сторонами складено акт прийому-передачі приміщень в оренду від 1 лютого 2012 року, згідно якого орендодавець передав орендареві приміщення загальною площею 2010 кв.м.

Відповідно до акту надання послуг від 7 лютого 2012 року №232 орендодавець надав позивачу послуги з оренди приміщень за лютий 2012 року та виписав податку на накладну на загальну суму 150 000,00 грн, у тому числі податок на додану вартість - 25 000,00 грн.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що в первинних документах не зазначено конкретне приміщення, яке передається в оренду та його місцезнаходження.

Так, 28 січня 2011 року між ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір №28/01 надання посередницьких послуг, за умовами якого виконавець зобов'язаний за рахунок замовника надати комплекс посередницьких послуг по підготовці та проведенню переговорів з питань взаємовідносин замовника з кредиторами та дебіторами по розробці можливих варіантів зменшення розміру заборгованості. Відповідно до акта приймання-передачі робіт від 6 вересня 2011 року виконавець надав послуги на загальну суму 150 000,00 грн.

На підставі договору на постачання матеріалів будівельного призначення від 11 листопада 2011 року, укладеного між ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» та ТОВ «Будівельне Управління 26», останнє згідно видаткової накладної від 11 листопада 2011 року №1 поставило позивачу керамзит та пісок, та виписало податкову накладну від 11 листопада 2011 року №1 на загальну суму 245 000,16 грн, у тому числі податок на додану вартість - 40 833,36 грн.

Між ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» (покупець) та ТОВ «Втормет-Центр» (продавець) укладено договір поставки плодоовочів урожаю 2010 року від 10 січня 2011 року, відповідно до якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця овочі. Відповідно до пункту 3 договору остаточна ціна на овочі являється незмінною в товарно-транспортних накладних .Згідно з видатковою накладною від 18 січня 2011 року №РН-1101181 та рахунком-фактурою від 18 січня 2011 року ТОВ «Втормет-Центр» поставило огірки солоні, капусту та буряк та виписало податкову накладну від 18 січня 2011 року №1101181 на загальну суму 88 610,11 грн., у тому числі податок на додану вартість - 14 768,35 грн.

Відповідно до договору поставки від 19 вересня 2012 року №1371/09/12, укладеного між позивачем (покупець) та ТОВ «Саміт Моторз Україна» (продавець), останнє поставило позивачу автомобіль Toyota RAV-4 2CVT PREMIUM та видало податкову накладну від 28 вересня 2012 року №2045 на 10% вартості автомобіля, а саме на суму 31 022,00 грн, у тому числі податок на додану вартість - 5 170,33 грн.

Судами попередніх інстанцій не встановлено використання у власній господарській діяльності придбаних у підприємств-контрагентів товарів і послуг та відсутність відповідних підтверджуючих документів.

Відповідність господарської операції діловій меті, про що може свідчити і економічна обґрунтованість витрат на її здійснення є необхідною умовою для реалізації платником податків права на податковий кредит та в силу положень податкового законодавства надає платнику податків право зменшити податкові зобов'язання на суму витрат, сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів чи послуг при здійсненні господарської діяльності, а отже відсутність економічної доцільності господарських операцій є підставою для зменшення в податковому обліку платника податків сум податкового кредиту.

Крім того, наявність у покупця належно оформлених документів, необхідних для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцем податкових накладних, не є безумовною підставою формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій та факту використання придбаних товарів/робіт/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що зважаючи на відсутність фактичного здійснення господарських операцій, контролюючим органом правомірно донараховано позивачу податкові зобов'язання з податку на додану вартість та з податку на прибуток.

Що стосується посилання позивача про наявність постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2013 року у справі №2а-16002/12/2670, якою було скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2013 року та ухвалено нову постанову, якою задоволено позов ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» в частині визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення № від 14 листопада 2012 року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що зміст даної постанови суду апеляційної інстанції не містить даних щодо наявності ознак орендованого приміщення та його місцезнаходження, а також не досліджено обставин та мету використання орендованого приміщення у господарській діяльності ТОВ «Дніпровська плодоовочева база».

Судами попередніх інстанцій прийнято до уваги рішення контролюючого органу, які прийняті за наслідками адміністративного оскарження спірних податкових повідомлень-рішень, що спростовує доводи позивача викладені у касаційній скарзі відносно неврахування вказаних рішень при розгляді даної справи.

Крім того, у поясненнях до касаційної скарги, позивач посилається на фактичне використання придбаного ним товару у власній господарській діяльності шляхом подальшої його реалізації Дошкільним навчальним закладам Дніпровського району м. Києва, на підтвердження чого надав до суду касаційної інстанції копії первинних бухгалтерських документів, які не були надані та дослідженні під час проведення перевірки та під час розгляду справи судами попередніх інстанцій, а відтак, відхиляються колегією суддів, зважаючи на приписи частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. (частина перша статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, враховуючи, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, касаційну скаргу ТОВ «Дніпровська плодоовочева база» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного суду України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровська плодоовочева база» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2014 року у справі №826/10388/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

І.Я.Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова ,

Судді Верховного Суду