Справа № 826/5561/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5561/14 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року (прийнята в порядку письмового провадження, у м.Києві, дата складання повного тексту - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Інвест» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-Інвест» (далі - Позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2013 року №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2014 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія - Інвест» залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2014 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Інвест» задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 жовтня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві від 18 грудня 2013 року №.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Зокрема, апелянт зазначає, що Позивач в період з 01.11.2009 року по 31.12.2012 року фактично користуючись коштами за договором позики від 05.10.2006 року №32-10/2006 в сумі 2031000,00 доларів США, однак не здійснював нарахування плати (у вигляді відсотків встановлених договором) та оплату за користування коштами.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що Відповідач дійшов помилкового висновку про те, що позика надавалась на безоплатній основі, оскільки деякий час в бухгалтерському обліку не нараховувались проценти за користування запозиченими коштами; водночас проценти за користування позикою є витратами, а не доходами згідно з п.138.10.5 ст.138 Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення представника Позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, посадовими особами податкового органу проведено документальну позапланова виїзна перевірка ТОВ «Мрія - Інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності та повноти нарахування і сплати податків за період з 01.01.2012 року по 01.08.2013 року.

За наслідками перевірки складено акт від 03.12.2013 року №2123/22-08/32670462, яким встановлено порушення підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138, пункту 146.5 статті 146, пунктів 44.1 та 44.2 статті 44, підпунктів 135.5.4, 135.5.12 пункту 135.5 статті 135, пункту 137.16 статті 137 Податкового кодексу України (далі - Кодекс), статті 4 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність», що призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5286291,00 грн.

18 грудня 2013 року Відповідачем на підставі акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № про зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5 286 291 грн.

Так, відповідно до пункту 44.1 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Положеннями пункту 44.2 статті 44 Кодексу визначено, що для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу. Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності. Методика бухгалтерського обліку тимчасових та постійних податкових різниць затверджується у порядку, передбаченому Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

З матеріалів справи вбачається, що 05.10.2006 року між Компанією «ХХІ Century Investments Public Limited» (Позикодавець) та Позивачем (Позичальник) укладено договір позики №32-10/2006 (далі - договір №32-10/2006), за умовами якого позикодавець надає позичальнику позику, не раніше реєстрації цього договору в НБУ в сумі 2031000,00 (два мільйони тридцять одна тисяча) доларів США; позика надається на платній основі; відсоткова ставка за користування позикою встановлюється у розмірі 9% річних; проценти нараховуються за методом «факт/факт», тобто за фактичний час існування боргу за цим договором і виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. Проценти нараховуються, починаючи з наступного дня після надання позикодавцем позики і до дня, що передує дню фактичного повернення позики.

Відповідно до п.п.4.3, 4.4 договору №32-10/2006 у випадку порушення передбаченого строку повернення позики (далі за текстом - Затримка) Позичальник зобов'язаний заплатити відсотки по простроченій сумі боргу у розмірі 1% (одного відсотка) річних; 1% (одного відсотка) нараховуються з моменту настання дати повернення позики (31.10.2009 року) до поточного рахунку за цим договором. Про нарахування відсотків згідно з п.4.3 позичальник повідомлятиме позикодавцеві протягом 10 календарних днів з дати початку затримки.

Згідно з п.7.1 договору №32-10/2006 цей договір укладено згідно із законодавством України, чинним на момент його укладення.

За приписами ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт того, що Позивачем, за договором №32-10/2006, отримана позика у розмірі 2031000,00 доларів США, яка не була повернута Компанії «XXI Century Investments Public Limited» визнається Позивачем та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями листів - претензій від 24.02.2011 року №24/11, від 25.03.2011 року №25/11, листами від 17.03.2011 року №27/11, від 18.03.2011 року № 27/11/11.

Пунктом 8.1 договору №32-10/2006 встановлено, що договір набирає чинності з моменту його реєстрації в НБУ та діє до моменту виконання сторонами всіх своїх зобов'язань за ним.

Під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що в бухгалтерському обліку ТОВ «Мрія-Інвест» нарахування (сплата) відсотків за користування позикою відсутня, а тому фактично користуючись коштами за договором позики від 05.10.2006 року №32-10/2006 Позивач в період з 01.11.2009 року по 31.12.2012 року отримував послуги безоплатно.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17 листопада 2015 року зазначено, що судами попередніх інстанцій не досліджено чи відповідає позика за договором № 32-10/2086 від 05.10.2006 критеріям встановленим пп.14.1.267 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України; також не досліджено питання щодо правомірності зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на загальну суму 5286291 грн в розрізі із розрахунками податкового органу, на підставі яких Відповідач дійшов висновку про допущені порушення.

При новому розгляді справи судом першої інстанції також встановлено, що 29.05.2014 року між Компанією «ХХІ Century Investments Public Limited» (Позикодавець) та Позивачем (Позичальник) укладено додаткову угоду №29/05/14 до договору позики №32-10/2006 від 05.10.2006 року, за якою сторони керуючись ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України, згідно з якою сторони мають право встановити, що умови даної додаткової угоди застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цієї додаткової угоди, домовились внести зміни до п.2.3.2. Договору, виклавши його в наступній редакції: « 2.3.2. Проценти нараховуються методом «факт/факт», починаючи з дня зарахування позики на рахунок Позичальника і по 30.12.2016 року включно».

Додано новий пункт такого змісту: « 2.3.3. Розмір виплат за користування позикою (за встановленою Договором процентною ставкою, у тому числі в разі змінюваної процентної ставки, з урахуванням комісій, неустойки та інших установлених Договором платежі в, у тому числі тих, що є санкціями за неналежне виконання умов цього Договору) протягом усього періоду дії Договору не може перевищувати розмір виплат за максимальною процентною ставкою, яка зазначається під час реєстрації Договору».

Викладено наступні пункти в новій редакції: « 3.2. Повернення Позики та процентів здійснюється не пізніше ніж 30 грудня 2016 року (далі - Дата повернення Позики)»; « 4.3. У випадку порушення передбаченого строку повернення позики (далі за текстом «Затримка») Позичальник зобов'язаний нараховувати та заплатити відсотки по простроченій сумі позики у розмірі 1% (одного відсотка) річних з 31.12.2016 року до повного розрахунку за цим договором».

Як вже зазначалось, відповідно до акту від 03.12.2013 року №2123/22-08/32670462 перевіркою встановлено, що в бухгалтерському обліку ТОВ «Мрія Інвест» нарахування (та сплата) відсотків за користування позикою за період з 01.11.2009 року по 31.12.2012 року відсутня, що підтверджується формами статистичної звітності, а саме, формою 504 «Прогноз операцій з одержання та обслуговування кредиту за договором з нерезидентом» (звіт за формою подається позичальником відокремленому підрозділу банку, який безпосередньо здійснює обслуговування кредиту. Зазначено також, що протягом 2010 - 2012 років місячні звіти за формою 504 містили показники: основна сума боргу - 2031000 доларів США, відсотки - 395127 доларів США (сума відсотків по договору №32-10/2006 від 05.10.2006, нарахованих на 31.10.2009 pоку). Сума нарахованих відсотків на протязі 2010-2012 років залишалась незмінною і становила 395127 доларів США.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта щодо протиправності не включення суми 5286291,00 грн Позивачем до інших доходів за 2013 року з огляду на таке.

Так, положеннями ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За приписами пп.14.1.267 п.14.1 ст.14 Кодексу передбачено, що позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

При цьому, в п.14.1.206 п.14.1 ст.14 Кодексу визначено, що проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна.

Пунктом 135.1 статті 135 Кодексу передбачено, що доходи, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст.137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п.135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п. 135.3 цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.

Згідно з пп.135.5.1, пп.135.5.15 п.135.5 ст.135 Кодексу інші доходи включають: доходи у вигляді дивідендів, отриманих від нерезидентів, крім визначених пп. 153.3.6 п. 153.3 ст. 153 цього Кодексу, процентів, роялті, від володіння борговими вимогами; інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, бухгалтерський облік повинен лише відображати те, що встановлено в договорі.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, дані бухгалтерського обліку не можуть встановлювати юридичні права та обов'язки учасників господарських відносин і робити послуги безоплатними в односторонньому порядку без згоди позикодавця.

Між тим, контролюючий орган, дослідивши первинні документи, проігнорував п.2.3.1 договору №32-10/2006 та дійшов помилкового висновку про те, що Позивач користуючись коштами за договором позики отримував послуги безоплатно.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18 грудня 2013 року № є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Положеннями ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк, визначений ст.329 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 09 лютого 2018 року.