Справа № 425/300/18
Суддя: Коваленко Д. С.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2018 Провадження №2-а/425/42/18

Справа №425/300/18

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні залу судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (адреса місця проживання: 93012, АДРЕСА_1) звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до поліцейського взводу №1 роти 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_2, яким просив визнати незаконною та скасувати постанову від 23 січня 2018 року (серії АР№529891) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У судове засідання учасники справи не з`явились, але про день, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Тому суд, на підставі частини 1 статті 205, частини 3 статті 258 та частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - КАС України) розглядав справу за відсутності учасників справи, а фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Позиція позивача полягала у тому, що він при керуванні таким транспортним засобом як автомобіль не повинен мати при собі та пред`являти на вимогу поліцейського поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він має статус учасника бойових дій, а вони, в силу положень частини 13.1. статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV від 01 липня 2004 року, при особистому керуванні належними їм транспортними засобами звільняються від обов`язку страхування цивільно-правової відповідальності. Як наслідок, в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності слід визнати незаконною та скасувати.

Позиція відповідача полягала у тому, що згідно з підпунктом ґ) пункту 2.1. та підпунктом а) пункту 2.4. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, а на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Але 23 січня 2018 року, позивач керуючи автомобілем не мав при собі і не пред`явив для перевірки вказаний поліс, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення. І тому відносно нього і була складена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності.

А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

ОСОБА_1, 23 січня 2018 року, особисто керуючи транспортним засобом у вигляді автомобіля марки "Geely" моделі "Emgrand 7", державний номерний знак (реєстраційний номер): ВВ0565СТ, рухався у місті Рубіжне Луганської області, автомобільною дорогою по проспекту Московському (а.с.3,4,14,27-29,31).

Біля будинку №29-а, він зупинився на вимогу поліцейського взводу №1 роти 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_2, але на вимогу надати для перевірки поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, такий поліс не надав (а.с.27-29).

У зв`язку із чим, поліцейський взводу №1 роти 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_2 склав постанову (серії АР №529891) відносно ОСОБА_1 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.6,12-13,27-29,31).

Але вважаючи цю постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом (а.с.2,12-13).

Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли публічні правовідносини у сфері нагляду за дотриманням правил дорожнього руху, в межах яких між позивачем, як учасником дорожнього руху, та відповідачем, як субєктом владних повноважень, що наділений компетенцією встановлювати порушення правил дорожнього руху їх учасниками та притягати до адміністративної відповідальності тих учасників дорожнього руху, що вчинили адміністративне правопорушення, виник спір. І у цьому спорі, позивач вважає прийняте щодо нього рішення у формі постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не законним.

Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

А згідно з положеннями пункту 5 частини 1 статті 213 та статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі за текстом - КУпАП) від імені органів Національної поліції, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, дійсно мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання (у тому числі рядові), відповідно до покладених на них повноважень, але виключно щодо тих адміністративних правопорушень, вичерпний перелік яких, передбачений частиною 1 статті 222 КУпАП, а до нього входять і правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП.

З огляду на положення частини 1 статті 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності, яке застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення. А штраф, як різновид такого стягнення, накладається на громадян за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим кодексом та іншими законами України (частина 1 статті 27 КУпАП).

При цьому, в силу положень частини 1 статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і, що головне, за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, серед іншого, адміністративним правопорушенням являється тільки така дія (чи бездіяльність), за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Наведені положення, як і висновок суду, повністю узгоджуються з положеннями пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України, відповідно до яких, виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Отже, якщо громадянин вчинив будь-яке діяння, то він підлягає адміністративній відповідальності, якщо таке діяння визначено законом як адміністративне правопорушення, а адміністративне стягнення може бути накладено виключно якщо воно передбачено законом, як вид відповідальності за його вчинення.

Дійсно, положеннями частини 1 статті 126 КУпАП, як адміністративне правопорушення за яке передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу передбачено керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліс (договір) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, стаття 126 КУпАП не визначає кола осіб, які при керуванні транспортним засобом повинні мати при собі та пред`являти для перевірки такі поліси. Тому для визначення кола суб`єктів даного адміністративного правопорушення, застосування тільки вказаної норми права є недостатнім.

Відповідач правильно виходив із того, що застосуванню підлягають положення Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року. Якими, згідно з підпунктом ґ) пункту 2.1. та підпунктом а) пункту 2.4. Правил дорожнього руху, дійсно передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, а на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Але по-перше, суд не може не відзначити, що підпункт ґ) пункту 2.1. Правил дорожнього руху також передбачає, що водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Тобто навіть при застосуванні тільки Правил дорожнього руху стає зрозумілим, що деякі категорії водіїв, відповідно до законодавства, можуть звільнятись від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, а тому такі водії не можуть мати при собі та пред`являти для перевірки поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки страховий поліс, в силу положень пункту 1.8. частини 1 статті 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" №1961-IV від 01 липня 2004 року, являється єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

А по-друге. З огляду на положення пункту 13.1. статті 13 названого закону, який має вищу юридичну силу у порівнянні з постановою Кабінету Міністірв України якою затверджені Правила дорожнього руху, учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. А це означає, що в силу норм закону, такі категорії водіїв не повинні мати при собі та пред`являти для перевірки страхові поліси.

І оскільки позивач має посвідчення, що підтверджує наявність у нього статусу учасника бойових дій на момент коли він 23 січня 2018 року особисто керував належним йому на праві користування автомобілем, він не повинен був мати при собі та пред`явити для перевірки відповідачу страховий поліс.

Як наслідок, суд переконаний у тому, що в діях позивача 23 січня 2018 року дійсно був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, а тому постанова, яку він оскаржує дійсно є не законною і вона підлягає скасуванню.

Аргументи відповідача про те, що стаття 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звільняє від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності учасників бойових дій тільки у тому випадку коли вони керують транспортними засобами, що належать їм на праві власності або на підставі нотаріально посвідченої довіреності від власника є помилковими. Оскільки таке тлумачення необгрунтовано звужує коло суб`єктів, які звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. І суд не має жодних сумнівів у тому, що у цьому випадку, тоді, мала б місце дискримінація за ознакою майнового стану, що забороняється Конституцією України.

Вказаний висновок суду узгоджується і з офіційним тлумаченням пункту 13.1. статті 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Конституційним Судом України. За яким, транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.

В силу положень частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

А відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на це та той факт, що в діянні позивача дійсно відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, суд погоджується із вимогами позову про необхідність визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, а саму справу слід закрити.

Отже, керуючись положеннями статей 1,2,7,9,12,14-1,23,33,122,217,222,245-252,254-256,268,276-280,283,284,287-289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, положеннями статей 2,4,6,12,32,72-90,241-243,255,257-263,286,292-297Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу №1 роти 2 Управління патрульної поліції в Луганській області ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати незаконною і скасувати постанову (серії АР №529891) від 23 січня 2018 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, що передбачена частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Розподіл судових витрат - не проводити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області.

Суддя - Д.С. Коваленко