Справа № 2-а-51/2010
Суддя: Закаблук О. В.
Дата ухвалення: 2010-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 2-а- 51/10
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання Хміль Л.П.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УДАІ УМВС України в Рівненській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення суб»акта владних повноважень та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення і закриття справи, -

В С Т А Н О В И В :

08.02.2010 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до інспектора Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УДАІ УМВС України в Рівненській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення суб»єкта владних повноважень та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення і закриття справи, в якій позивач просить суд винести рішення, яким Визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, - інспектора Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УДАІ УМВС України в Рівненській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 та скасувати постанову серія ВК № 070461 в справі про адміністративне правопорушення від 29.01.2010 р., та закрити справу за відсутністю складу правопорушення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав.

Відповідач інспектор Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УДАІ УМВС України в Рівненській області старший сержант міліції ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, хоча був повідомлений судом належним чином про місце,, день та час слухання справи.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення адміністративного позову, обґрунтовуючи своє рішення у виді постанови наступними доказами.

29 січня 2010 року інспектором Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УДАІ УМВС України в Рівненській області старшим сержантом міліції ОСОБА_2, який є відповідачем по справі, була складена постанова ВК № 070461 в справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої встановлено, що позивач ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП і його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 260 гривень. В установчій частині постанови зазначено, що 29.01.10 р на 275 км дороги Київ-Чоп водій ОСОБА_1, який є позивачем, керуючи автомобілем Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 73 км/год, чим порушив вимоги дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год, внаслідок чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та постановив накласти адміністративне стягнення в розмірі 260 гривень.

Суд вважає, що дана постанова складена з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На думку суду відповідач, складаючи протокол, не з'ясував основне питання, чи було вчинено адміністративне правопорушення.

Дійсно, 29.01.10 приблизно о 20.00 позивач рухався по дорозі Київ-Чоп. Швидкість руху автомобіля зі слів позивача не перевищувала 65 км/год. Попереду позивача, з його слів, на відстані 70-100 м рухався інший автомобіль зі швидкістю, що була вище за швидкість руху автомобіля позивача. Жест регулювальника з вимогою зупинитись не було можливості ідентифікувати, як однозначний щодо позивача чи автомобіля, який його випередив, у зв'язку з чим позивач зупинився. Відповідач показав позивачу радар із цифрами 73 та повідомив, що позивач рухався зі швидкістю 73 км/год в зоні дії знака «Обмеження максимальної швидкості 50 км/год». Швидкість була показана на екрані вимірювального приладу «Візир», але зображення автомобіля, якому належить ця швидкість, на ньому не було. На запитання позивача, чому немає фото фіксації його автомобіля, а замість цього - чорний екран відповіді від відповідача позивач не отримав.

Зі слів позивача, не представишсь, відповідач, який зупинив його, наказав вийти з автомобіля і пройти в патрульний автомобіль ДАІ, який находився на протилежній стороні дороги, приблизно за 40 метрів , хоча це було уже в темний період доби «о 20.00».

У протоколі про адміністративне правопорушення та постанові відсутні докази належності виміряної швидкості саме автомобілю позивача. Фактично позивачу співробітником ДАІ, що склав протокол, було продемонстровано тільки цифри на приладі, які ніби-то визначають швидкість руху мого автомобіля,. Встановити та довести, що вимірювалася швидкість саме автомобіля позивача неможливо, а за таких умов це може означати, що насправді виміряно швидкість автомобіля, який рухався у кількох десятках метрах від його автомобіля, чи, взагалі, швидкість зафіксована на приладі і демонструється всім водіям, яких зупиняє Відповідач. Цей висновок підтверджується, також, тим, що коли позивач підійшов до Відповідача перевірити номер «Візира», останній в цей час зупинив вантажівку, і на приладі знову ж була швидкість 73 км/год і чорний екран.

У відповідності до стст.1-2, 4, 10, 11, 19, 21, 26-28, 37, 39-40 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», на вимірювання у сфері, у якій їх результат можуть бути використані у якості доказу по справі, розповсюджується державний метрологічний нагляд. За таких умов кожен засіб вимірювальної техніки має бути укомплектований документами про допуск даного типу засобів вимірювальної техніки для використання в Україні та про повірку даного примірника засобу вимірювальної техніки. Протоколу (акту) про повірку даного приладу «Візиру» позивачу надано не було.

Результат вимірювання знаходиться у межах похибок вимірювань відносно величини, що перевищує дозволену швидкість на 20 км/год, а за таких умов наявність більшого перевищення (що необхідно для наявності складу зазначеного правопорушення) не може визнаватися доведеним. Крім того під час вимірювання йшов сніг, що значно збільшує розмір похибки.

Співробітник ДАІ під час вимірювання тримав вимірювальний пристрій у руці, що робить можливим рух назустріч автомобілю, швидкість якого вимірюється, внаслідок чого відносна швидкість, зафіксована приладом, збільшується.

Крім того, пунктами 12.4-12.7 Правил дорожнього руху, встановлені обмеження швидкості руху. Пунктом 12.10 ПДД встановлено, що додаткові обмеження швидкості руху можуть бути встановлені виключно у разі проведення дорожніх робіт разом з попереджувальним знаком 1.37.

У разі коли дорожні знаки обмеження руху 3.29 та 3.31 встановлені без проведення дорожніх робіт або залишені після їх завершення, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Обов'язковим є встановлення дорожніх знаків 3.30 та 3.32 на відстані не більше ніж 2 кілометри від місця встановлення знака обмеження швидкості руху.

Дорожні роботи на зазначеній дільниці дороги не проводились (про їх проведення не зазначено, також, і в постанові), що згідно п. 12.10 Правил дорожнього руху, виключає можливість притягнення позивача до відповідальності за перевищення встановленої дорожнім знаком швидкості руху.

Таким чином, враховуючи те, що позивач рухався по автомобільній дорозі зі швидкістю близько 65 км/год, додаткове обмеження швидкості руху, встановлено дорожним знаком 3.29 в порушення вимог п. 12.10 Правил дорожнього руху, суд вважає що постанова незаконна, винесена з порушенням норм права і підлягає скасуванню.

Відповідно, судом було встановлено порушення норм процесуального права.

Відповідачем порушено порядок складення протоколу, а саме, відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Як видно з матеріалів справи вищевказані відомості, необхідні для вирішення справи до протоколу не вносились.

Згідно ч. 2 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222 - 244-1 7 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів. Відповідно до ст. 222 КУпАП, за адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 122 КУпАП, від імені органів внутрішніх справ (міліції) розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, а відповідно і складати протокол мають право працівники Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, які мають спеціальні звання.

Тобто, можливість внесення до протоколу відомостей про свідків та інших відомостей, належить до компетенції виключно Відповідача, що ним зроблено не було.

В частині 2 статті 254 КУпАП зазначено, що протокол про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як встановлено судом, відповідач не надав позивачу екземпляр протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідачем порушено процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Статтею 278 КУпАП встановлено, що посадова особа при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Протокол не розглядався взагалі, необхідних додаткових матеріалів не витребувано, клопотання не розглядались.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Права та обов'язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП позивачу роз'яснено не було, свідки не заслуховувались так як на розгляд справи не запрошувались.

Докази не досліджувались, так як до матеріалів справи не долучено жодного доказу.

При розгляді справи не вирішувались питання, відповідно до статті 280 КУпАП «Обставини, що підлягають з'ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»: чи було вчинено адміністративне правопорушення (не досліджувались докази, які вказали б на те, що з мого боку вчинені дії, які складають склад адміністративного правопорушення, не доведено факт недотримання вимог правил дорожнього руху, не встановлено чим мої дії посягають на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління), чи винна дана особа в його вчиненні (не були поставлені питання з приводу вчинених дій), чи підлягає вона адміністративній відповідальності (не було встановлено, чи є обставини визначені статтями 17-20, 22, 247 КУпАП, ст. 16 закону України «Про дорожній рух», чи була здійснена вимушена зупинка), чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність. Зазначені відомості також не з'ясовувались.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити опис обставин, установлених при розгляді справи. Відсутність у постанові опису зазначених обставин, свідчить про те, що вони не з'ясовувались.

Крім того, відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП, для встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушення, винності даної особи в його вчиненні та інших обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і підлягають з'ясуванню згідно ст. 280 КУпАП - посадовою особою, яка розглядає справу, досліджуються докази.

Як встановлено судом в судовому засіданні, жодний доказ, зокрема пояснення позивача, під час розгляду справи досліджений не був.

Отже, як вважає суд, спірним у даній справі є правомірність дій Відповідача при прийнятті Постанови. В протоколі про адміністративне правопорушення, на підставі якого винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення відсутнє викладення обставин у справі, які мають значення для вирішення справи, а саме, відсутні документальні підтвердження, відеофіксація та інші.

В матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував, щопозивач, керуючи автомобілем, перевищив швидкість руху на автомобільній дорозі, визначену Правилами дорожнього руху.

Відповідачем порушено вимоги пункту 12.10 Правил дорожнього руху в частині неможливості притягнення водія до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху проігноровано, у разі коли дорожні знаки обмеження руху 3.29 та 3.31 встановлені без проведення дорожніх робіт або залишені після їх завершення.

Таким чином, під час розгляду постанови здійснено ряд грубих порушень вимог закону, не надано доказів вчинення мною адміністративного правопорушення, визначеного в Постанові, що дає змогу вважати її протиправною.

Враховуючи викладене, суд важає, що в діях позивача немає складу правопорушення, визначеного частиною 1 статті 122 КУпАП, немає доказів, які могли б довести інше, відповідачем порушено імперативний припис Правил дорожнього руху України в частині неможливості притягнення водія до відповідальності згідно із законодавством за перевищеній у встановлених обмежень швидкості руху проігноровано, у разі коли дорожні знаки обмеження руху 3.29 та 3.31 встановлені без проведення дорожніх робіт або залишені після їх завершення, при розгляді справи про адміністративне правопорушення було допущено ряд грубих порушень процедури її розгляду і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю, чого Відповідачем зроблено не було.

Окрім наведеного, слід зазначити, що розгляд справи на місці, без підготовки та надання позивачу часу для звернення за правовою допомогою, подання документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП.

Відповідачем, при прийнятті рішення, порушено вимоги ст.сг. 245, 246, 247, 251, 252, 268, 278, 279, 280 КУпАП, що виходить за межі повноважень та приводить до недотримання підстав і способів дій передбачених Конституцією України.

Порушення статей 278, 279, 280 та інших статей КУпАП, які встановлюють підстави, порядок і спосіб розгляду справ, під час розгляду справи, є прямим порушенням частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до яких: «Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України», «Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.»

У відповідності до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 2 ст. 55 Конституції України встановлено: «Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.»

Згідно ч.4 ст. 14 закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника підрозділів Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 3 статті 288 КУпАП встановлено, що скарга подається в орган (посадовій особі), який виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення, якщо інше не встановлено законодавством України.

Пунктом 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ) встановлено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. ,

Пунктом 2 частини І статті 18 КАСУ визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

В частині 2 статті 19 вказано, що адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Згідно ч. 1 статті 105 КАСУ адміністративний позов подається до адміністративного суду у формі письмової позовної заяви особисто позивачем або його представником.

В частині 5 статті 288 КУпАП зазначено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Відповідно, враховуючи вищевикладене суд по даній справі приходить до слідуючих висновків.

Відсутність в діях позивача адміністративного порушення, яке передбачене ч.1 ст. 12 КУпАП.

Відсутність доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Порушення з боку відповідача імперативного припису Правил дорожнього руху України (п. 12.10) в частині неможливості притягнення водія до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху проігноровано, у разі коли дорожні знаки обмеження руху 3.29 та 3.31 встановлені без проведення дорожніх робіт або залишені після їх завершення.

Порушення відповідачем порядку складення протоколу (ст.ст. 254, 255, 256 КУпАП).

Не вручення відповідачем позивачу другого екземпляру протоколу (ч. 2 ст. 254 КУпАП)

Порушення відповідачем процедури розгляду справ про адміністративне правопорушення (не розглянуто питання визначені ст. 278 КУпАП, не перевірено чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення , не витребувано необхідні додаткові матеріали документи, які характеризують особу та інші).

Не роз'яснено відповідачем позивачу права та обов'язків, які передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП.

Не досліджувались відповідачем докази, які вказали б на те, що з боку позивача вчинені дії, які складають склад адміністративного правопорушення (ст. 280 КУпАП).

Не доведено факт недотримання вимог правил дорожнього руху (ст. 280 КУпАП).

Не встановлено відповідачем, чим дії позивача посягають на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління (ст. 280 КУпАП).

Відповідачем не були поставлені питання з приводу вчинених дій, які дали б можливість визначити, чи винна дана особа у вчиненні адмінправопорушення (ст. 280 КУпАП).

Відповідачем не було встановлено, чи є обставини визначені статтями 17-20, 22, 247 КУпАП, ст. 16 закону України «Про дорожній рух», що надало б дали б можливість визначити, чи підлягає особа адміністративній відповідальності (ст. 280 КУпАП).

Не було встановлено, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Не було встановлено, чи заподіяно майнову шкоду (ст. 280 КУпАП).

Не було встановлено, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу (ст. 280 КУпАП).

Не враховані обставини, визначені частиною 2 ст. 33 КУпАП.

Не було встановлено інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порушено частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, ч.2 ст. 71 КАС України, доказами, які підтверджують обставини позовних вимог є:

- Копія постанови серія ВК № 070461 в справі про адміністративне правопорушення від 29.01.2010 р., зміст якої свідчить про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченої ст.ст. 279, 280, 283 КУпАП.

- Пояснення позивача, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення від 29.10.2009 р., другий екземпляр якого не був позивачу наданий.

- Пояснення позивача, які зазначені в адміністративному позові (скарзі).

- Не надання з боку Відповідача доказів про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням визначених норм, скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення подається у формі адміністративного позову до місцевого загального суду як адміністративного, за місцем проживання позивача, протягом десяти днів з дня винесення постанови (винесено 29.01.2010 р. - останній день 08.02.2010 р. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку - ч. 9 ст. 103 КАСУ), із застосуванням правил обчислення строків, визначених статтею 103 КАСУ із звільненням від сплати державного мита.

Сторони від сплати державного мита звільнити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись керуючись ст.ст. 6, 19, 55 Конституції України, ст.ст. 245, 246, 247, 251, 252, 268, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 14, 16 закону України «Про дорожній рух», ст.ст. 2, 17, п. 2 ч. 1 ст. 18, ч. 2 ст. 19, ст.ст. 49-51, ст.ст.71, 99, 103-105, 108 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов ОСОБА_1 до інспектора Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УДАІ УМВС України в Рівненській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення суб»акта владних повноважень та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення і закриття справи, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення суб'єкта владних повноважень, - інспектора Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УДАІ УМВС України в Рівненській області старшого сержанта міліції ОСОБА_2 та скасувати постанову серія ВК № 070461 в справі про адміністративне правопорушення від 29.01.2010 р., та закрити справу за відсутністю складу правопорушення.

Від сплати держмита сторони звільнити.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: