Справа № 159/3968/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/611/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Онишкевича Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Громи Дениса Юрійовича на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2017 року, ухвалену суддею Восковською О.А., у порядку письмового провадження, м. Ковель, дата складання повного тексту рішення 6 грудня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Громи Дениса Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

18.10.2017 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Громи Дениса Юрійовича, в якому просить скасувати постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №198502 від 11.10.2017р.

Постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2017 року позов задоволено. Скасовано постанову серії БР №198502 у справі про адміністративне правопорушення, винесену 11.10.2017 року інспектором роти №3 батальйону УПП в м.Полтава ДПП Громою Денисом Юрійовичем про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності передбаченої ст.132-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що на момент складання відносно позивача оскаржуваної постанови від 11.10.2017 року останній мав при собі документи, які надавали йому право здійснювати рух по визначеному маршруту транспортним засобом з перевищенням габаритних параметрів, які становили менше семи відсотків, і такі документи позивач надавав інспектору на підтвердження правомірності своїх дій, - однак, такі документи не були враховані відповідачем під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та не обгрунтовано в постанові підстави неприйняття таких доказів. Відповідач також не надав суду належних доказів та не довів факту вчинення позивачем зазначеного в постанові адміністративного правопорушення.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, вважаючи її прийнятою із порушенням норм процесуального права, інспектор роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Грома Денис Юрійович оскаржив її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2017 року та прийняти нову постанову, якою повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що жодних інших документів, крім повістки, в тому числі ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та доданих до неї документів на його адресу не надходило. За допомогою інформаційно-пошукової системи «АРМОР», а також офіційного сайту судової влади, списку справ призначених до судового розгляду йому вдалося встановити особу позивача та з'ясувати про яку взагалі постанову йде мова. В подальшому ним було підготовлено заяву до суду першої інстанції з проханням направити на адресу УПП у м. Полтаві ДПП копію позовної заяви із додатками по справі № 159/3968/17 та перенести розгляд справи призначений на 06.12.2017.

Апелянт стверджує, що оскільки жодних документів, крім повістки, він не отримував, відтак не мав змоги підготуватися до судового засідання, призначеного на 06.12.2017. З урахуванням роботи Укрпошти та значної віддаленості міста Полтави від міста Ковеля документи, які він хотів отримати, фізично не могли прийти вчасно. Дану заяву він відправив на електронну адресу Ковельського міськрайонного суду Волинської області. Станом на теперішній час копії позовної заяви та додатків до неї він, як відповідач по справі, не отримував.

Таким чином, апелянт вважає, що його як відповідача по справі було позбавлено усіх прав, передбачених ст.ст. 49, 51 КАС України (чинного на момент прийняття рішення по справі), та передбачених ст. 44, 47 КАС України (в редакції від 15.12.2017).

Учасники справи в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від учасників справи, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеною інспектором роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Громою Денисом Юрійовичем, серії БР №198502 від 11.10.2017р. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Із вказаної постанови видно, що 11.10.17 року о 23.50 год. ОСОБА_2 у м. Полтава по вул. К.Шосе, 54 керував автомобілем марки «МАН» д/н НОМЕР_1 та перевозив вантаж сільськогосподарської техніки (трактор), висота якого складає більше 4,2 метрів, без відповідних дозвільних документів.

Статтею 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно пункту 22.5 Правил дорожнього руху за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 2.1 «г» Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 (далі - Правила №30), згідно з п.2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 1993 р. № 1094.

За приписами пункту 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Частиною 3 ст.48 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Із матеріалів справи видно, що відповідно до копії погодження проїзду №7.2 нг/9177 від 09.10.2017 року, ТОВ «Негабарит-Сервіс», водієм у якому працює позивач, було узгоджено з Держагенством авто доріг України «Укравтодор» проїзд автомобіля під керуванням позивача в період з 09.10.2017 року по 23.10.2017 року., у т. ч. по автодорозі, де позивача зупинив відповідач.

Крім того, відповідно до копії уніфікованої митної квитанції МД-1 серії 20501Л №0137937 від 09.10.17 р., ТОВ «Негабарит-Сервіс» було внесено плату за проїзд вказаного вище автомобіля з перевищенням габаритних обмежень, які становлять менше 7% під керуванням позивача, - і така квитанція, з відбитком особистої номерної печатки та підписом посадової особи митного органу, відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України» та п.18 Порядку справляння єдиного збору у пунктах пропуску через державний кордон, - і є підтвердженням сплати за проїзд автомобільних транспортних засобів з перевищенням встановлених розмірів загальної маси осьових навантажень та (або) габаритних параметрів.

Також, із позовної заяви видно та не спростовано відповідачем, що на момент складання відносно позивача оскаржуваної постанови від 11.10.2017 року останній мав при собі вказані документи, які надавали йому право здійснювати рух по визначеному маршруту транспортним засобом з перевищенням габаритних параметрів, які становили менше семи відсотків, і такі документи позивач надавав інспектору на підтвердження правомірності своїх дій, - однак, такі документи не були враховані відповідачем під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та не обгрунтовано в постанові підстави неприйняття таких доказів.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Згідно ст.86 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваної постанови) суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Громи Дениса Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення є підставними та правомірно задоволені судом першої інстанції.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Громи Дениса Юрійовича залишити без задоволення, а постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 6 грудня 2017 року у справі №159/3968/17 за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 батальйону УПП в м. Полтава ДПП Громи Дениса Юрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. Б. Хобор
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 20.02.2018 року.