Справа № 348/1972/17
Суддя: Костів Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11005/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва М.В.

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Дробота М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2017 року в справі №348/1972/17 за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання вчинити дії (суддя І інстанції - Міськевич О.Я., місце ухвалення: м. Надвірна, дата складення повного тексту рішення суду І інстанції: 13.10.2017),

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася в суд з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (надалі - відповідач, Надвірнянське ОУПФУ Івано-Франківської області), в якому просила: визнати дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області протиправними в частині встановлення їй щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті імені Т.Г.Шевченка з 01.09.1986 р. по 30.06.1991 р., а також щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського, та не врахування при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку отримувану нею щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат; зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою в Київському державному університеті імені Т.Г.Шевченка з 01.09.1986 р. по 30.06.1991 р., що складає 2 роки 5 місяців та починаючи з 19.09.2017 року нараховувати та виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VI) в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та зобов`язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплату їй щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20 % розмірі, як жителю населеного пункту, що має статус гірського, починаючи з 19.09.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» та з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу; при проведенні розрахунку і визначенні середньомісячного заробітку врахувати отримувані нею щорічно, як матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу на час отримання таких виплат та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказує, зокрема, на те, що відповідно до статті 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків. В цьому переліку відсутнє щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Оскільки позивач отримує щомісячне довічне грошове утримання, а не пенсію, тому підстав для виплати підвищення за проживання в гірському населеному пункті немає.

Крім того, стаття 2 Закону України «Про оплату праці», яка визначає структуру заробітної плати, не містить вказівки на те, що матеріальна допомога входить до структури заробітної плати і у зазначеній нормі закону відсутнє таке поняття як матеріальна допомога. Отже, матеріальні виплати, зазначені в цій нормі і матеріальна допомога - це не ідентичні поняття, а тому законних підстав для віднесення матеріальної допомоги до складу (структури) заробітної плати державного службовця немає.

Також апелянт зазначає, що з 28 березня 2015 року набрала чинності нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», стаття 135 якого зазначає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної коміїсії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Зарахування іншої діяльності до стажу роботи, що дає право на відставку, Законом не передбачено.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, проаналізувавши доводи апелянта та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, апеляційний суд дійшов переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується наступне.

ОСОБА_1 з 01.09.1986 року по 30.06.1991 року навчалася на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка. Як вбачається із запису копії трудової книжки, позивач 01.09.1986 р. була зарахована студенткою першого курсу юридичного факультету Київського державного університету ім. Т.Г.Шевченка згідно з наказом № 824 від 21.08.1986 р. Наказом № 817-33 від 25.06.1991 р. вона відрахована з числа студентів університету з підстав закінчення навчання.

19.01.2012 року позивач отримала посвідчення особи, яка проживає на території гірського населеного пункту, що дає їй право на отримання пільг, передбачених Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

З 16.03.1994 року по 18.09.2017 року позивач працювала суддею Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №2762/0/15-17 від 12.09.2017 року позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку. 18.09.2017 року наказом в.о. голови суду № 02-03/173 позивача було відраховано зі штату суду на підставі вказаного рішення Вищої ради правосуддя, що також підтверджується світлокопією трудової книжки.

З 19.09.2017 року відповідачем позивачу призначено виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, виходячи із стажу 23 роки 6 місяців і 4 дні.

Відповідно до ст. 136 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» позивачу як судді надавалась щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що підтверджується наказом голови Надвірнянського районного суду від 19.05.2017 року №02-05/77 «Про відпустку судді ОСОБА_1», відповідно до якого позивачу було надано щорічну основну відпустку з виплатою допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Крім того, виплата позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу в сумі 16000 грн підтверджуться архівною відомістю № 212 з січня місяця 2017 року по вересень місяць 2017 року, виданою ТУ ДСАУ в Івано-Франківській області.

Не погоджуючись із розміром щомісячного довічного грошового утримання, позивач звернулась до ОУПФ із заявою про зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а також провести доплату у розмірі 20% як жительці гірського населеного пункту та врахування виплати допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу при проведенні розрахунку та визначенні середньомісячного заробітку.

Проте листом відповідача за № 338/13-15 від 29.09.2017 р. з приводу зарахування до стажу судді половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка й доплату в розмірі 20 %, як жительці гірського населеного пункту відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів», та врахування виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу Надвірнянським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області було відмовлено у задоволенні заяви позивача та надана відповідь з посиланням на те, що згідно із Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. № 192-VІІІ з 28.03.2015 р. набрала чинності нова редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в якій згідно зі ст. 135 цього Закону передбачено перелік робіт, що зараховується до стажу роботи судді. Зарахування іншої діяльності до стажу роботи, що дає право на відставку, а саме - періоду навчання не передбачено. Також вважають, що підстав для виплати підвищення за проживання в гірському населеному пункті немає, оскільки позивачу призначено щомісячне грошове утримання.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, позивач оскаржила їх до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 141 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року №1-8/2016) передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

За приписами частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545), стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, стаж роботи позивача на посаді судді, з урахуванням періоду навчання, складає 25 років 9 місяців 4 дні, що дає їй право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Частиною другою статті 6 цього Закону встановлено, що розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Оскільки щомісячне довічне грошове утримання належить до соціального забезпечення судді у відставці, беручи до уваги ст.6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач має право на збільшення отримуваного грошового утримання на 20 відсотків як такий, що одержав статус особи, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов'язання відповідача нараховувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.133 Закону України № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно зі ст.134 цього ж Закону суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Аналогічні правові норми закріплені у Законі України № 1402-VIII від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності 30.09.2016 року.

Отже, положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відтак, у випадку призначення позивачеві пенсії перевага б надавалася спеціальним нормам, що визначають виплати (доходи) для обчислення пенсії, зокрема ст.66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст.41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», в силу яких отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких фактично були нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

У даному ж випадку, позивач обрав довічне грошове утримання судді у відставці, яке йому і було призначено із розрахунку 90 відсотків суддівської винагороди.

Суддівська винагорода, в силу положень як ст.133 Закону № 2453-VI так і ст.135 Закону № 1402-VIII, складається виключно з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Вказані правові норми розширеному тлумаченню не підлягають.

З урахуванням того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.

На думку суду апеляційної інстанції, відповідач, відмовляючи позивачеві у перерахунку розміру його щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням виплати допомоги на оздоровлення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскаржувана постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для її скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 жовтня 2017 року у справі №348/1972/17 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протипраними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 року по 30.06.1991 року, а також щодо відмови у нарахуванні до розміру довічного грошового утримання 20% надбавки, як особі, що проживає у населеному пункті, що має статус гірського.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1986 року по 30.06.1991 року, що складає 2 роки 5 місяців та починаючи з 19.09.2017 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно дост.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ в розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області проводити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в збільшеному на 20% розмірі, як особі, що проживає на території населеного пункту, якому надано статус гірського, з 19.09.2017 року відповідно до Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 640,00 грн. (шістсот сорок грн.) сплаченого судового збору при зверненні до суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М. В. Костів
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 08.02.2018.