Справа № 820/4951/17
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 820/4951/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Бартош Н.С. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Шалаєвої І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 по справі № 820/4951/17, суддя Біленський О.О., м. Харків

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС України у Харківській області (далі за текстом - ГУ ДФС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати:

- податкові повідомлення - рішення від 10.10.2017 року №, №, №;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску від 10.10.2017 року №;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 10.10.2017 року №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 р. в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 р. по справі № 820/4851/17 та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме пунктів 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 зазначає про відсутність з його боку порушень положень Податкового кодексу України та, відповідно, відсутність факту заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб протягом 2014-2016 років в розмірі 21926,45 грн, заниження суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 27568,34 грн та військового збору 2257,92 грн. Висновки відповідача, викладені в акті перевірки, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, не підтверджені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 зареєстрований належним чином в якості фізичної особи - підприємця 04.06.2007 року, перебуває на обліку в Київській ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області.

З 01.01.2014 року по 01.04.2014 року перебував на спрощеній системі оподаткування, з 01.04.2014 року по 31.12.2016 року - на загальній системі оподаткування.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 41.1 ст. 41, п. 61.1, п. 61.2 ст.61, пп. 62.1.3 п.62.1 ст.62, пп.75.1.2. п.75.1 ст.75, ст. 77, п.82.1 ст. 82 Податкового кодексу України, на підставі Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб'єктів господарювання на 3 квартал 2017 року, наказу Головного управління ДФС у Харківській області №3329 від 19.07.2017р. та направлення на проведення перевірки від 10.08.2017р. №1095 фахівцями Головного управління ДФС у Харківскій області проведена документальна планова виїзна перевірка діяльності самозайнятої особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014р. по 31.12.2016р.

За наслідками перевірки складено акт від 31.08.2017 року №11220/20-40-13-15-07/НОМЕР_1, яким встановлено наступні порушення:

- пунктів 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми чистого оподатковуваного доходу за перевіряємий період у розмірі 138798,05 грн.;

- підпункту 177.5.3 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 21926,45 грн.;

- абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 27568,34 грн.;

- статей 168, 176, підпунктів 1.2, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме заниження податкових зобов'язань зі сплати військового збору на загальну суму 1806,33 грн.

На підставі висновків акту перевірки контролюючим органом прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 10.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб у загальному розмірі 27408,07 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 10.10.2017 року № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у загальному розмірі 170,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 10.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання з військового збору у загальному розмірі 2257,92 грн.;

- вимога від 10.10.2017 року № про сплату боргу (недоїмки) у загальному розмірі 27568,34 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником податків своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.10.2017 року № у загальному розмірі 3934,29 грн.

Не погодившись із вказаними рішеннями суб'єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для включення до витрат платника податків суми витрат в розмірі 138798,05 грн, понесених позивачем на придбання товарно-матеріальних цінностей для виготовлення відповідного виду продукції та виконання ремонту приміщень, які надавались ним в оренду, та відсутності підтвердження таких витрат первинними документами бухгалтерського обліку.

Між тим, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що контролюючим органом під час перевірки встановлено завищення позивачем витрат на загальну суму 138798,05 грн за 2014-2016 роки, чим порушено положення пунктів 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України.

Відповідач зазначає, що вказані порушення відбулись внаслідок непідтвердження позивачем використання придбаних товарно-матеріальних цінностей виключно в тій кількості, яка була використана в процесі виготовлення продукції, яка в свою чергу реалізована ФОП ОСОБА_1 протягом перевіреного періоду та від реалізації якої отримано дохід. Також позивачем безпідставно віднесено до складу витрат суми витрат на придбання матеріалів (пінопласт, цемент, шпаклівка, клей) для поточного ремонту нежитлових приміщень, які позивач надавав в оренду.

Проте, колегія суддів не погоджується з наведеними висновками ГУ ДФС у Харківській області, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської діяльності або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Згідно з абз. а) п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

Статтею 177 Податкового кодексу України, яка є спеціальною для оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем, що перебувають на загальній системі оподаткування, визначено, що об'єктом оподаткування є чистий оподаткований дохід, тобто різниця між загальним оподаткованим доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Перелік витрат, дозволений для віднесення фізичними особами-підприємцями до витратної частини обліку, встановлений п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України.

Згідно з п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України ( в редакції до 01.01.2015 року) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Так, згідно п. 138.1 ст. 138 (розділу III «Податок на прибуток підприємств) Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 цього Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом її цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, до 01.01.2015 року перелік та порядок визначення витрат для фізичних осіб-підприємців на загальній системі оподаткування був передбачений розділом III Податкового кодексу України та визначав як підставу для їх віднесення первинні документи, що підтверджують здійснення платником податку витрат.

Відповідно до вимог п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015р.) до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:

- п. 177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

- п. 177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Отже, в редакції з 01.01.2015 року при визначенні витрат платника податку - фізичної особи на загальній системі оподаткування відсутнє відсилання до розділу ІІІ Податкового кодексу України («Податок на прибуток підприємств»), а передбачено точний перелік витрат фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, які він може включити до складу витрат. Визначальним же моментом залишається пов'язаність цих витрат з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Згідно аналізу двох редакцій даних норм, які діяли протягом охопленого перевіркою періоду, колегія суддів дійшла висновку, що вказані норми не визначають обов'язку фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування підтверджувати відповідність суми понесених витрат віднесенням до конкретного об'єкта витрат виключно в тій кількості, яка була використана платником податків в господарській діяльності, за результатами якої отримано дохід.

Таким чином, платник податку має право формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. При цьому, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Отже, вимога контролюючого органу про необхідність доведення позивачем відповідності суми понесених витрат віднесенням до конкретного об'єкта витрат виключно в тій кількості, яка була використана платником податків в господарській діяльності, зокрема, актами списання, розрахунковими документами чи калькуляціями, не ґрунтується на приписах податкового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач протягом охопленого перевіркою періоду здійснював наступні види діяльності: виробництво металевих дверей і вікон (основний), виробництво інших готових металевих виробів, ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів, холодне штампування та гнуття, виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна тощо.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від здійснення підприємницької діяльності в 2014 - 2016 роках, ФОП ОСОБА_1 віднесено витрати, пов'язані з придбанням товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 138798,05 грн на підставі первинних документів (видаткові накладні, платіжні доручення), що також відображено в акті перевірки та підтверджується матеріалами справи.

Крім того, контролюючим органом підтверджено в акті перевірки, що придбані ТМЦ були використані позивачем в межах власної господарської діяльності, за результатами якої позивачем отримано дохід в розмірі 14874912,58 грн.

Колегія суддів також зазначає, що згідно п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

В акті перевірки відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 до контролюючого органу надавались податкові декларації про майновий стан та доходи за 2014, 2015, 2016 роки, (від 05.02.2015 року №, від 08.02.2016 року №, від 28.03.2016 року № (уточнена), від 09.02.2017 року №).

При цьому в ході перевірки встановлений факт неведення Книги обліку доходів та витрат за вказаний період.

Між тим, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься копія Книги обліку доходів та витрат, завірена належним чином із заповненими графами за період 2014-2017 років.

При цьому, ненадання Книги обліку доходів та витрат та/або невнесення до цієї книги відомостей щодо обліку товару не є обставиною, що свідчить про реалізацію платником податку не облікованого товару.

Досліджуючи надані позивачем первинні документи, колегія суддів вважає, що цими документами підтверджено факт оприбуткування позивачем товару та понесення витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу.

За викладених обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання контролюючого органу на неналежне ведення Книги обліку доходів та витрат як на підставу про неправомірне завищення платником податків валових витрат.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, враховуючи надання ФОП ОСОБА_1 необхідних документів, які засвідчують факт сплати за придбаний товар шляхом перерахування безготівкових грошових коштів та підтверджують понесення витрат на суму 138798,05 грн, колегія суддів дійшла висновку про незаконність та необґрунтованість результатів податкової перевірки щодо встановлення порушень вимог податкового законодавства стосовно завищення витрат на загальну суму 138798,05 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про наявність обов'язку позивача підтверджувати понесені витрати згідно вимог, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-ХІV, Положень (стандартів) бухгалтерського обліку №№ 10, 11, 12, 16, з огляду на те, що дія вказаних нормативно-правових актів поширюється виключно на підприємства та організації та не поширюється на фізичних осіб - підприємців.

Також колегія суддів відхиляє доводи контролюючого органу, що позивач не наділений повноваженнями в межах здійснення власної господарської діяльності на передачу приміщення в оренду, проведення ремонту тощо, оскільки згідно довіреності від 27.09.2011р. ОСОБА_2 надає ОСОБА_1 лише право мати вільний доступ до нежитлових приміщень, розташованих за адресою; АДРЕСА_1, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, частину придбаних позивачем матеріалів було використано для проведення ремонтних робіт та утеплення приміщень, які здавалися ФОП ОСОБА_1 в оренду (копії договорів оренди містяться в матеріалах справи). Дохід від здачі в оренду приміщень було задекларовано позивачем в податкових деклараціях, що підтверджується актом перевірки. При цьому, контролюючим органом не заперечується, що витрати на утримання вказаних приміщень (поточний ремонт) є безпосередньо пов'язаними з отриманим доходом.

Поряд із цим, в матеріалах справи міститься копія довіреності від 27.09.2011р., виданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеренковим В.О., згідно якої ОСОБА_2 надає ОСОБА_1 бути представником з питань користування та розпорядження або здачі в оренду нежитлових приміщень розташованих за адресою; АДРЕСА_1.

Також в матеріалах справи наявні копії аналогічних за змістом договорів доручення від 08.09.2014р. та від 01.01.2015р., укладених між ОСОБА_2 (довіритель) та ОСОБА_1 (повірений) про користування та розпорядження або здачу в оренду повіреним (ОСОБА_1.) нежитлових приміщень розташованих за адресою; АДРЕСА_1.

Таким чином, даними довіреністю та договорами доручення передбачено використання майна позивачем та можливість надання його в оренду третім особам. При цьому, вищевказані договори доручення та довіреність не визнані недійсними. А отже майно, яке є предметом вказаних договорів, використовується позивачем в господарській діяльності на законних підставах.

Відповідно до вимог пп. 177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, зокрема, інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Враховуючи, що законом чітко передбачено право платника податку - фізичної особи-підприємця на віднесення до витрат суми витрат на ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для здійснення витрат на утримання вказаних приміщень (поточний ремонт), які є безпосередньо пов'язаними з отриманим доходом позивача.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки позивачем доведено, що витрати в розмірі на загальну суму 138798,05 грн за 2014-2016 роки понесені в зв'язку із здійсненням ним господарської діяльності та підтверджені належними первинними документами, колегія суддів приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість податкових повідомлень - рішень від 10.10.2017 року №, №.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не з'ясував зазначених обставин, які мають значення для справи, що призвело до помилковості висновків щодо підстав для відмови в задоволенні позову в зазначеній частині.

Щодо прийнятих контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 10.10.2017 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску від 10.10.2017 року №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 10.10.2017 року №, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 16-1 підрозділу10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України тимчасово введено військовий збір за ставкою 1,5 відсотка від доходів, визначених ст. 163 цього Кодексу (загальний річний оподатковуваний дохід), а платниками збору є особи визначені п. 162.1 ст. 162 Кодексу (фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерелом походження в Україні, так і іноземні доходи).

Таким чином позивач є платником військового збору, а об'єктом оподаткування є його загальний річний оподатковуваний дохід.

Крім того, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного податку на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач є також платником єдиного внеску, а об'єктом оподаткування для позивача відповідно до ст. 7 вказаного Закону є сума його річного доходу.

Під час судового розгляду справи та виходячи з акту перевірки, колегією суддів встановлено, що висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем ст. 168 Податкового кодексу України, п.п. 7.1.2. п. 7.1. ст. 7, п 9.2. ст. 9 Закону «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ґрунтується на виявлених в ході проведення перевірки достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується військовий збір та єдиний внесок, заниження позивачем суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 138798,05 грн.

З огляду на встановлення судом апеляційної інстанції правомірності визначення позивачем чистого оподаткованого доходу, висновок контролюючого органу щодо неправомірного визначення суми доходу, на який нараховується військовий збір та єдиний внесок, також є необґрунтованим.

При цьому, зобов'язання, визначені рішенням від 10.10.2017 року № зі сплати штрафних санкцій у розмірі 3934,29 грн, є похідними від основних вимог зі сплати донарахованих єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував зазначених приписів матеріального права та дійшов помилкового висновку про законність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення від 10.10.2017 року №, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасного не нарахованого єдиного внеску від 10.10.2017 року №, вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 10.10.2017 року №.

Враховуючи вищезазначене, висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є помилковими.

У відповідності до ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, переглянувши постанову суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова через невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 по справі № 820/4951/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги задовольнити частково.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №, №, № від 10.10.2017 року, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 10.10.2017 року, рішення Головного управління ДФС у Харківській області про застосування штрафних санкції № від 10.10.2017 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, 46, м. Харків, 61057, код ЄДРЛОУ 39599198) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош Я.М. Макаренко
Повний текст постанови складено 20.02.2018 р.