Справа № 815/2595/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/2595/17

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Запорожана Д.В.,

- Яковлєва О.В.,

при секретарі - Андроновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Тулба Ольги Олександрівни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Антоненко Оксани Сергіївни, 3-тя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень №34180250, №34180251 від 07.03.2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року до суду звернулась ОСОБА_3 ( далі - ОСОБА_3, позивач) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Тулба Ольги Олександрівни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Антоненко Оксани Сергіївни, за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень №34180250, №34180251 від 07.03.2017 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано протиправним і скасоване рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Тулба Ольги Олександрівни за індексним номером 34180250 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна: нежиле приміщення загальною площею 97,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано протиправним і скасоване рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Антоненко Оксани Сергіївни за індексним номером 34180251 від 07.03.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано право власності ОСОБА_2 на об'єкт нерухомого майна: нежилі приміщення першого поверху загальною площею 88,9 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, третя особа у справі ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

28.07.2016 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_2 був укладений Договір позики грошей, який посвідчено Чужовською Н.Ю. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1691 (далі разом по тексту - Договір Позики).

Як вбачається з положення пункту 1 Договору позики Позикодавець передав, а Позичальник (Позивач) прийняла у власність на умовах позики, грошову суму в розмірі 2800000 (два мільйона вісімсот тисяч) гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 112000 (сто дванадцять тисяч) доларів США (надалі - "позика").

Згідно пункту 3 встановлено, що Позивач зобов'язувалася повернути позику в повному обсязі до 28.01.2017 року.

Пунктом 3.1 договору визначено, що сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню, таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквівалентові позики за курсом доларів США. встановленим Національним банком України, станом на дату повернення позики (частини позики).

Пунктом 3.2 договору визначено, що сторони узгодили, що повернення позиченої суми грошей повинно вчинятися за наступним графіком: до 28 числа кожного місяця, починаючи з 28.07.2016 року по 28.12.2016 року, у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 2000 (дві тисячі) доларів США, а решту суми у гривні, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становитиме 100000 (сто тисяч) доларів США - по 28.01.2017 (двадцять восьме січня дві тисячі сімнадцятого) року.

Пунктом 3.2 сторони узгодили, що 3.3. Повернення частини позики, у відповідності до ст.545 Цивільного кодексу України, підтверджується відповідними письмовими розписками Позикодавця. Повернення всієї суми позики підтверджується відповідною заявою Позикодавця про проведений повний розрахунок, справжність підпису якого має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до п.12 Договору позики з метою забезпечення обов'язків за цим договором, Сторони домовились укласти іпотечний договір, з накладенням заборони відчуження, та здійсненням державної реєстрації обтяжень прав на нерухоме майно: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та нежилі приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, що будуть предметом іпотеки.

На виконання наведеного пункту Договору позики, 28.07.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Іпотечний договір, посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 1693, а також Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 28.07.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим №1696.

Згідно п.6.2, та п.6.3 Іпотечного договору, передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання Основного зобов'язання, тобто вищевказаного Договору позики грошей, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на Предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки, а саме: нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та нежилих приміщень першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 6.2. Договору іпотеки встановлено, що Документом, що підтверджує безспірну заборгованість Позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання, за домовленістю сторін, буде вважатися заява, передана Іпотекодержателем Позичальнику у порядку, встановленому ст. 84 Закону України "Про нотаріат".

Позивач отриману позику не повернула, чим порушила взяті за Договором позики зобов'язання. У наслідок порушення Позивачем договірних зобов'язань за Договором Позики утворилась заборгованість у розмірі простроченої заборгованості за позикою в сумі 2915838 (два мільйона дев'ятсот п'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 00 копійок, що в еквіваленті, за курсом, встановленим Національним банком України станом на 02.02.2017 року, становить 108000 (сто вісім тисяч) доларів США.

02.02.2017 року третьою особою, на виконання вимог п.6.2., п.п.6.8.1. Договору іпотеки, та у порядку, встановленому ст.84 Закону України "Про нотаріат", було складено, підписано та передано Позивачу Заяву, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрована в реєстрі за №115 яка є документом, що підтверджує безспірну заборгованість Позивача (як Позичальника), встановлює прострочення виконання зобов'язання, а також містить, письмову вимогу про усунення порушення.

У цій заяві ОСОБА_2 зазначив стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у строк 30 днів з дня її отримання та попередження про прийняте рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Ця заява була передана Позивачу та отримана нею 02.02.2017 року, про що нотаріусом 07.03.2017 року видано свідоцтво за реєстровим № 438.

У 30-денний строк, встановлений у заяві від 02.02.2017 року Позивач позику не повернула, відповідь ОСОБА_2 не надала.

Виходячи з цього, ОСОБА_2 звернувся до Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" з відповідною заявою (форма якої встановлена законом) та документами, які підтверджують підставу виникнення права власності та сплату адміністративного збору за проведення державної реєстрації у відповідності до вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Рішеннями Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Тулба Ольги Олександрівни, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Антоненко Оксани Сергіївни №34180250, №34180251 від 07.03.2017 року право власності на об'єкти нерухомого майна: нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та нежилі приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_2, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.03.2017 року.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що доказів складання, направлення на адресу іпотекодавця письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги, як то передбачено положеннями ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку", а також існування документу про порушення іпотекодавцем встановленого цією вимогою строку на усунення порушень представник третьої особи на боці відповідача ОСОБА_2 до суду не надав та вони відсутні у матеріалах реєстраційних справ №01, №01 (а.с.115-248 т.1, а.с.1-163 т.2).

У зв'язку з вищевикладеним суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником ОСОБА_2 до заяв про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.03.2017 року №21287305 (а.с.237-238 т.1) та від 07.03.2017 року №21288523 (а.с.152-153 т.2) не були надані документи, обов'язковість яких визначена положеннями ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" та п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 27.12.2015 року.

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про нотаріат".

В апеляційній скарзі вказується на те, що оскаржувана постанова винесена у порушення з чинним законодавством та без урахуванням всіх фактичних обставин та наявних доказів. При цьому апелянт зазначає, що вручена позивачу заява-попередження (від 02.02.2017 року) та свідоцтво нотаріуса від 07.03.2017 року №438 про факт її вручення є достатніми доказами отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень та документом про сплив встановленого строку для усунення порушень.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Відповідно п.1 ч.1 ст.2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За приписами ч.1 ст.3 Закону №1952-IV загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Згідно ч.1 ст.10 Закону №1952-IV державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб'єктом державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами па нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства (ч.1 ст.22 Закону №1952-IV).

Пунктами 3, 4, 5, 6 ч.1 ст.24 Закону №1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, зокрема, якщо: подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що Державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Тулбою Ольгою Олександрівною, Державним реєстратором прав на нерухоме майно Комунального підприємства "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" Антоненко Оксаною Сергіївною порушено вимоги ст.ст.10, 22, 24, 36 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" та згідно п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 27.12.2015 року для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №81993178 від 07.03.2017 року (а.с.241 т.1) та №81993203 від 07.03.2017 року (а.с.156 т.2) державна реєстрація права власності за ОСОБА_2 на зазначені нежилі приміщення здійсненні на підставі таких документів: договору про задоволення вимог іпотеко держателя від 28.07.2016 року №1696, іпотечного договору від 28.07.2016 року №1693, свідоцтва від 07.03.2017 року №438, договору позикам грошей від 28.07.2016 року №1691.

Представник третьої особи ОСОБА_2 у письмових запереченнях проти позову (така ж сама правова позиція була висловлена ним і під час апеляційного розгляду справи) зазначає, що пунктом 6.2. Договору іпотеки встановлено, що документом, який підтверджує безспірну заборгованість Позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання, за домовленістю сторін, буде вважатися заява, передана Іпотекодержателем Позичальнику у порядку, встановленому ст.84 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425 - XII "Про нотаріат" (далі - Закон № 3425-XII) .

Повідомлення Іпотекодавця про порушення основ ного зобов'язання та/або зобов'язань за цим Договором здійснюється шляхом направлення Іпотекодержателем вимоги про усунення порушень поштою цінним листом з повідомленням. Письмова вимога направляється за місцем проживання Іпотекодавця, зазначеним у цьому договорі. Вимога Іпотекодержателя про усунення порушення вважається надісланою Іпотекодавцю належним чином, якщо вона або вручена особисто під розпис Інотекодавцю. або надіслана поштою цінним листом за місцем проживання Іпотекодавця, яке визначено згідно умов цього Договору, з повідомленням про вручення, або про невручення, у зв'язку з відмовою отримання повідомлення, або не проживанням за адресою, визначеною згідно умов цього Договору. У разі зміни адреси реєстрації (фактичного місця проживання), Іпотекодавець зобов'язаний в 3-денний термін повідомити Іпотекодержателя щодо зміни адреси реєстрації (фактичного місця проживання).

Отже апелянт вважає, що вручена позивачу заява-попередження від 02.02.2017 року (а.с.29-30 т.1) та свідоцтво нотаріуса від 07.03.2017 року №438 (а.с.86 т.1) про факт її вручення є достатніми доказами отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень та документом про сплив встановленого строку для усунення порушень.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.35 Закону України "Про іпотеку" та п. 8 договору про задоволення вимог від 28.07.2016 року №1696 звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового регулювання здійснюється відповідно до розділу 8 цього договору, про що іпотекодержатель сповіщає іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення про перехід права власності на предмет іпотекі в рахунок виконання зобов'язань за договором позики, або про продаж предмету іпотеки від свого імені, для чого іпотекодавець надає іпотеко держателю право укласти такий договір.

Відповідно до процитованого вище п.6.2 Договору іпотеки від 28.07.2016 року №1693 документом, що підтверджує безспірну заборгованість Позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання, за домовленістю сторін, буде вважатися заява, передана Іпотекодержателем Позичальнику у порядку, встановленому ст.84 Закону України "Про нотаріат".

Тобто, заява-попередження від 02.02.2017 року (а.с.29-30 т.1) та свідоцтво від 07.03.2017 року №438 (а.с.86 т.1), які складені у відповідності до положень ст.84 Закону України "Про нотаріат", можуть та лише підтверджують факт наявності безспірної заборгованості позичальника та встановлює прострочення виконання зобов'язання.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що в судовому засіданні позивачем не заперечувалось отримання нею заяви-попередження від 02.02.2017 року, на якої вона поставила свій підпис, що також підтверджується і витребуваною судом апеляційної інстанції у приватного нотаріуса Чужовскої Н.Ю. заяву -попередження від 02.02.2017 року про передачу нотаріусом ОСОБА_3 вищевикладену заяву ОСОБА_2

Під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_3 надала пояснення, суду, що вона дійсно розписалась на заяві -попередження ОСОБА_2 від 02.02.2017 року, тому як не заперечувала, що у неї є борг перед апелянтом ОСОБА_3 пояснила, що за ці 30 днів вона розраховувала знайти покупця на спірні об'єкти нежитлових приміщень, також ОСОБА_2 зі своєї сторони обіцяв їй допомогти знайти таких покупців. Оскільки вона з апелянтом довгий час знаходиться у дружніх відносинах, вона повірила йому, однак і сама шукала цей час покупців.

Отже, вищевикладену заяву від 02.02.2017 року, яку вона підписала у нотаріуса ОСОБА_3 зрозуміла та прийняла як підтвердження прострочення її заборгованості перед ОСОБА_2 за договором позики. Ніяких інших документів про те, що завершився 30-денний строк з моменту отримання від ОСОБА_2 заяви -попередження вона не отримувала. Поряд з цим, коли позивачка зателефонувала апелянту та сказала, що знайшла покупця , він відповів, що вже пізно, оскільки він ( ОСОБА_2.) вже зареєстрував ці об'єкти на себе. Вона (ОСОБА_3.) з цим не згодна, оскільки ціна спірних об'єктів значно вища з її боргом ОСОБА_2, та вважає, що Державні реєстратори діяли незаконно , коли реєстрували належні їй об'єкти нерухомості за ОСОБА_2, оскільки не витребували від нього всі передбачені законом документи.

Дослідивши всі наявні докази у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.

Відповідно до пункту 46 Порядку для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 46 Порядку визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

У ході розгляду справи судом апеляційної інстанції та судом першої інстанції було встановлено, що заявником ОСОБА_2 до заяв про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.03.2017 року №21287305 (а.с.237-238 т.1) та від 07.03.2017 року №21288523 (а.с.152-153 т.2) не були надані документи, обов'язковість яких визначена положеннями ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" та п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 27.12.2015 року.

Згідно зі статтею 84 Закону № 3425-XII нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви.

За правилами пункту 3 глави 20 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, заяви подаються нотаріусу належним чином оформлені і не менше ніж у двох примірниках, один з яких пересилається поштою зі зворотним повідомленням або особисто передається адресатам під розписку. Витрати, пов'язані з поштовою пересилкою заяви чи з використанням інших технічних засобів, оплачуються заявником.

З матеріалів справи вбачається, що заявою-попередженням від 02.02.2017 року (а.с.29-30 т.1) та свідоцтвом від 07.03.2017 року №438 (а.с.86 т.1) , лише підтверджується факт наявності безспірної заборгованості позичальника та встановлюється прострочення виконання зобов'язання.

Поряд з цим колегія суддів вважає, що у подібному випадку навіть при наявності свідоцтва нотаріуса заявнику слід все одно подавати пакет документів відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пункт 61 цього порядку передбачає, що заявник в такому випадку повинен серед інших документів подати д/р копію письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця та документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку отримання іпотекодавцем (боржником) цієї вимоги.

Такої правової позиції дотримується ВСУ у своєму рішенні по справі №21-1458а16, від 11.04.2017 року.

Крім того, ВСУ розтлумачив, що такими документами можуть бути: повідомлення про вручення цінного листа із вимогою та правильно зазначеною адресою іпотекодавця та фіскальний чек про оплату поштових послуг за направлення цього повідомлення.

Як було установлено судом апеляційної інстанції, таке повідомлення, як і документ про оплату послуг пересилання поштового відправлення, ОСОБА_2 разом з іншими документами для проведення державної реєстрації права не подав. Тобто вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотеко держателя, не виконано.

На думку колегії суддів, ОСОБА_2 у своїй заяві -попередження від 02.02.2017 року не мав правових підстав проголошувати про те що, « я прийняв рішення про звернення стягнення на вищевказане нерухоме майно шляхом реєстрації права власності на своє ім'я в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у порядку, встановленому законом, на підставі експертної оцінки, яка буде виконана будь-яким суб'єктом оціночної діяльності, на момент звернення стягнення вищевказаного нежитлового приміщення та нежилих приміщень першого поверху», позбавляючи при цьому ОСОБА_3 на наявний у неї 30-денний строк для виконання за договором позики.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції , що заявником ОСОБА_2 до заяв про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.03.2017 року №21287305 (а.с.237-238 т.1) та від 07.03.2017 року №21288523 (а.с.152-153 т.2) не були надані документи, обов'язковість яких визначена положеннями ч.1 ст.35 Закону України "Про іпотеку" та п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 27.12.2015 року.

Відповідно до вимог п.3, п.4 ч.1 ст.24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державні реєстратори повинні були відмовити у проведенні державній реєстрації переходу речових прав та обтяжень, оскільки подані документи не відповідали вимогам, встановленим цим Законом та подані документи не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування рішень державних реєстраторів, що порушують права та охоронювані законом інтереси позивача, як іпотекодавця є такими, що обґрунтовані відповідними доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 22.02.2018 року.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: О.В.Яковлєв