Справа № 331/4506/17(2-а/331/175/2017)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року

Київ

справа №331/4506/17(2-а/331/175/2017)

адміністративне провадження №К/9901/958/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 331/4506/17

за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа - Кабінет Міністрів України, про визнання дій протиправними та зобов'язання донарахувати та виплатити допомогу до п'ятого травня за 2017 рік, як інваліду війни 2-ї групи, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Світлицької В.М. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Божко Л.А., суддів: Лукманової О.М., Уханенка С.А.,

в с т а н о в и в :

Позивач у позовній заяві просив суд:

- визнати незаконними дії Управління праці та соціального захисту населення (далі - УПСЗН) Запорізької міської ради по Олександрівському району про відмову у проведенні нарахування недоплаченої частини щорічної грошової допомоги до п'ятого травня за 2017 рік, як інваліду війни 2-ї групи;

- зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплату не донарахованої щорічної грошової допомоги до п'ятого травня за 2017 рік.

Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року, залишеною без зміни ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 заявив вимогу про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нової постанови про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня йому як інваліду війни 2-ї групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. Позивач вважає, що при визначенні суми, яка підлягає виплаті, відповідачем не правомірно застосовано норми постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року № 223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова КМУ № 223).

Відповідач у запереченнях на касаційну скаргу просить відмовити скаржнику у задоволення касаційної скарги.

Суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без зміни, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Суди у цій справі встановили, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 2-ї групи і має право на пільги, встановлені законом України для ветеранів війни-інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 від 26 лютого 2003 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни.

В квітні 2017 року позивачу виплачена разова щорічна допомога до 5 травня за 2017 рік у розмірі 3100 грн.

02 червня 2017 року позивач звернувся до УПСЗН Запорізької міської ради по Олександрівському району із заявою, в якій просив повідомити коли йому буде виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 рік у відповідності до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом УПСЗН Запорізької міської ради по Олександрівському району від 08 червня 2017 року № 01-09/В-362 позивача повідомлено, що на його рахунок перерахована разова грошова допомога до 5 травня за 2017 рік у розмірі 3 100 грн., визначеному Постановою КМУ № 223.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивач у 2017 році отримав грошову допомогу до 5 травня у розмірі, встановленому відповідно до приписів чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача.

Суд погоджується з таким висновком судів, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни 2-ї групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (далі - Закон № 79-VІІІ), пунктом 26 якого встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Статтею 171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом № 79-VІІІ, який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою КМУ № 223 визначено, що у 2017 році виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» проводиться до 5 травня інвалідам війни 2-ї групи в розмірі 3 100,00 грн.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним Судом України неконституційними.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 1-11/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України» висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Із набуттям чинності Закону України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій УПСЗН Запорізької міської ради по Олександрівському району щодо виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2017 році, як інваліду війни 2-ї групи, у розмірі 3 100 грн., оскільки вказана виплата здійснена відповідно до положень Бюджетного кодексу України та у розмірі, встановленому Постановою КМУ № 223.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у справі № 331/4506/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Судді Верховного Суду