Справа № 826/5603/14
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року

Київ

справа №826/5603/14

адміністративне провадження №К/9901/4854/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку попереднього розгляду у касаційній інстанції адміністративну справу № 826/5603/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСМ Груп» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування постанов та припису, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Оксененка О.М., суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ТСМ Груп» у позовній заяві просило суд:

- скасувати постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю (далі - ІДАБК) у м. Києві від 26 листопада 2013 року № 573/13/7/26-12/2611/03, № 574/13/7/26-13/2611/03;

- визнати нечинним та скасувати припис ІДАБК у м. Києві від 18 листопада 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «ТСМ Груп» задоволено.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позовні вимоги ТОВ «ТСМ Груп» задоволено.

Скасовано постанови ІДАБК у м. Києві від 26 листопада 2013 року № 573/13/7/26-12/2611/03, № 574/13/7/26-13/2611/03.

Визнано незаконним та скасовано припис ІДАБК у м. Києві від 18 листопада 2013 року.

У касаційній скарзі Державної архітектурно-будівельної інспекції України заявила вимогу про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки на якій розташовано об'єкт будівництва для будівництва, експлуатації та обслуговування автозаправного комплексу,тобто об'єкти, що побудовано в межах даної земельної ділянки відносяться в даному випадку до автозаправного комплексу «ОККО», об'єкт з реконструкції автозаправного комплексу «ОККО» (шляхом добудови нежитлової будівлі (СТО) відноситься до V категорії складності.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу, посилаючись на правомірність рішення апеляційного суду, просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Суд заслухав у попередньому судовому засіданні доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без зміни, оскільки відсутні підстави для його скасування.

Суди у цій справі встановили, що ІДАБК у м. Києві проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ТОВ «ТСМ Груп» на об'єкті «Автозаправний комплекс «ОККО» на проспекті Ватутіна, 32 у Дніпровському районі м. Києва, за результатом якої складено акт від 18 листопада 2013 року.

За результатом перевірки встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташований Автозаправний комплекс «ОККО» (об'єкт відноситься до V категорії складності) та належить ТОВ «ТСМ Груп». Відповідно до технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення), який виготовлено Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 01 грудня 2010 року автозаправний комплекс (літ А), який складається із нежитлової будівлі, мийки та колонок збудований у 2004 році.

В акті перевірки зазначено, що ТОВ «ТСМ Груп» у 2013 році виконані будівельні роботи з реконструкції зазначеного комплексу шляхом добудови нежитлової будівлі (СТО) без документів, що дають право на виконання таких робіт, чим порушено частину першу статті 34, статтю 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Зазначене приміщення експлуатується без прийняття в експлуатацію, чим порушено частину восьму статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також, ДАБК у м. Києві винесено припис від 18 листопада 2013 року, яким заборонено експлуатацію зазначеного об'єкту з 19 листопада 2013 року та зобов'язано позивача усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у встановленому законодавством порядку.

За результатом розгляду матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності ІДАБК у м. Києві прийнято постанови про накладення штрафу від 26 листопада 2013 року:

- № 574/13/7/26-12/2611/03, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом шостим пункту 6 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 1 032 300 грн.

- № 573/13/7/26-12/2611/03, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом третім пункту 5 частини другої статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 1 032 300 грн.

Вважаючи вказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при винесенні оскаржуваних рішень діяв у відповідності та у межах чинного законодавства.

Скасовуючи таке рішення та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтоване віднесення відповідачем СТО до об'єкта V категорії складності лише на підставі того, що його приміщення розміщено на території АЗС.

Суд погоджується з таким висновком апеляційного суду, враховуючи наступне.

Підпунктом 1 пункту 6 Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорій складності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2011 року № 557 визначено, що до V категорії складності відносяться об'єкти будівництва, які мають хоча б одну з таких ознак: згідно із Законом України «Про об'єкти підвищеної небезпеки» є об'єктами підвищеної небезпеки.

Так, об'єкт підвищеної небезпеки - це об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру.

Пунктом 21 Переліку видів діяльності та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 серпня 2013 року № 808, автозаправні станції та комплекси віднесені до об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) об'єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об'єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Відповідно до пункту 1 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, будівельні роботи - роботи з нового будівництв реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітальної ремонту.

Визначення поняття «будівля» наводиться у Державному класифікаторі будівель та споруд, ДК 018-2000, затвердженому наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, де вказано що будівлі - споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносять житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та таке інше.

Згідно з матеріалами справи, а саме наявних копії договору купівлі-продажу МАФ від 10 грудня 2010 року, копії паспорта розміщення МАФ за адресою: вул. Генерала Ватутіна, 32 у Дніпровському районі м. Києва, об'єкт розміщений за вказаною адресою, придбано позивачем як малу архітектурну форму.

Також, відповідно до висновку експертів за результатом проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26 грудня 2014 року № 7728/14-42 об'єкт (СТО), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Генерала Ватутіна, 32, відповідно до вимог нормативно-правових актів, чинних на території України, не є об'єктом нерухомості (нерухомим майном). Відповідно до наданої на дослідження дозвільної та технічної документації об'єкт (СТО) є МАФом, який на території АЗС розміщується тимчасово.

Статтею 28 Закону № 3038-VI визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України від 6 вересня 2005 року № 2807-IV «Про благоустрій населених пунктів» (далі - Закон № 2807-IV).

Статтею 21 Закону № 2807-IV передбачено, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать павільйони, навіси, вуличні меблі (лавки, лави, столи).

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Згідно із пунктом 2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Паспорт розміщення МАФу по проспекту Генерала Ватутіна, 32 у Дніпровському районі м. Києва підтверджує його розміщення, а не виконання будівельних робіт із будівництва нежитлової будівлі.

Таким чином, є обґрунтованим висновок апеляційного суду, що віднесення відповідачем МАФу до V категорії складності та застосування штрафу за його експлуатацію як об'єкта V категорії складності є протиправним.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновок суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2015 року у справі № 826/5603/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик

Судді Верховного Суду