Справа № 826/11462/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 лютого 2018 року № 826/11462/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВищого адміністративного суду України
провизнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі також - позивач або ОСОБА_1.) з позовною заявою до Вищого адміністративного суду України (далі також - відповідач або ВАСУ), в якому просить суд:

1. Визнати бездіяльність ВАСУ по розгляду клопотання ОСОБА_1 від 02.09.2017 протиправною.

2. Зобов'язати ВАСУ розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02.09.2017, яке отримано судом 05.09.2017 (щодо винесення додаткового рішення, виправлення описок, відкриття касаційного провадження тощо) та винести по ньому судове рішення.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що у вересні 2017 року звернулась із клопотанням до ВАСУ відносно справи, яка знаходиться в суді, натомість у відповідь отримала акт, за змістом якого її було повідомлено, що на підставі пункту 7.4 Інструкції з діловодства її звернення не підлягає розгляду. Вважаючи, що вона не зверталась із зверненням, а звернулась із клопотанням по справі, то бездіяльність ВАСУ по розгляду клопотання слід визнати протиправною та зобов'язати ВАСУ розглянути клопотання.

Представник відповідача подав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких наголосив на необґрунтованості позовних вимог та відсутності підстав для їх задоволення, оскільки подане ОСОБА_1 клопотання містило нецензурні та образливі висловлювання, які принижують честь і гідність іншої особи та виражені у непристойній формі, отже згідно з пунктом 7.4. Інструкції з діловодства в адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 174 розгляду не підлягало, що свідчить про те, що відповідач діяв в межах та на підставі чинного законодавства.

Керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції статті, яка діяла на момент прийняття процесуального рішення про перехід у письмове провадження), розглянувши у порядку письмового провадження, з урахуванням положень п. 10 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2017 року ОСОБА_1 надіслала до ВАСУ (суддя Донець О.Є.) клопотання (про винесення додаткового рішення, виправлення описки та відкриття провадження) по справі № 826/6876/15 на виконання ухвали ВАСУ, якою надано строк на усунення недоліків скарги, яке ВАСУ отримав поштою 05.09.2017.

У відповідь ОСОБА_1 отримала акт від 05.09.2017 зі змісту якого вбачається, що працівниками апарату суду під час опрацювання зазначеного клопотання встановлено, що в тексті клопотання містяться нецензурні висловлювання та образи, у зв'язку з чим, згідно з пунктом 7.4. Інструкції з діловодства в адміністративних судах України вказане звернення до розгляду не може бути прийнято.

Вважаючи зазначене протиправною бездіяльністю ВАСУ по розгляду клопотання, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правила ведення діловодства у Вищому адміністративному суді України, апеляційних та окружних адміністративних судах і регламентує порядок роботи з документами з моменту надходження чи створення в суді до знищення в установленому порядку або передачі до державної архівної установи чи архіву суду встановлює Інструкція з діловодства в адміністративних судах України, затверджена наказом Державної судової адміністрації України від 17.12.2013 № 174 (далі також - Інструкція).

Згідно з пунктами 2.1.2., 2.1.3., 2.1.14. Інструкції, уся кореспонденція, що надходить до суду, приймається та реєструється службою діловодства (канцелярією). Під час приймання кореспонденції перевіряється цілісність конвертів або пакетів, відповідність їх адресування.

Документи, які надійшли до суду, розподіляються службою діловодства (канцелярією) на позовні заяви, подання, апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, справи, додаткові документи, урядові документи, скарги, заяви, пропозиції, звернення громадян тощо.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1.21. Інструкції, документи і матеріали, що підлягають розгляду відповідно до процесуального законодавства та стосуються конкретних адміністративних справ, що перебувають у провадженні суду, не пізніше наступного робочого дня передаються під підпис у реєстрі вхідних документів суддям, у провадженні яких перебувають відповідні адміністративні справи, для розгляду та вирішення питання про приєднання їх до матеріалів справ.

Процесуальні документи складаються та оформлюються відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, інших законодавчих та нормативно-правових актів, а також цієї Інструкції (пункт 6.1.17. Інструкції).

Виходячи з наведеного вбачається, що канцелярія суду має повноваження щодо ознайомлення з документами, які надходять до суду та надання їм оцінки згідно Кодексу адміністративного судочинства України, інших законодавчих та нормативно-правових актів, а також цієї Інструкції для їх подальшого розподілу за видами.

Згідно з пунктом 7.4. Інструкції, до розгляду не приймаються звернення без підпису (анонімні), у яких містяться нецензурні висловлювання, а також не придатні для читання.

Суд погоджується, що працівниками канцелярії ВАСУ було помилково розцінене клопотання ОСОБА_1, яке стосувалось конкретної справи (№ 826/6876/15), що перебувала у провадженні судді Донця О.Є., як звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Разом з тим, аналогічна пункту 7.4. Інструкції норма, на момент виникнення спірних правовідносин, також містилась у Кодексі адміністративного судочинства України (в редакції до 15.12.2017).

Так, частиною першою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) було закріплено, що звернення особи, яка бере участь у справі, не підлягає розгляду та не потребує відповіді, якщо у ньому не зазначено місце проживання чи місцезнаходження (для юридичних осіб) або не підписано автором (авторами), а також якщо неможливо встановити його авторство, або таке, що містить вислови, що свідчать про неповагу до суду.

В той же час, у даній справі позивач не оскаржує дії чи бездіяльність ВАСУ (канцелярії чи її працівників) як установи під час здійснення управлінської діяльності (прийняття, реєстрації та супровід процесуальних документів), а намагається, вводячи в оману суд, визнати протиправною бездіяльність ВАСУ та зобов'язати вчинити певні дії по розгляду відповідного клопотання в площині виконання ВАСУ функцій правосуддя, що є недопустимим, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів", у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» вказано, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

При цьому, на законодавчому рівні відсутнє визначення поняття «управлінська діяльність суду», тому розмежовуючи правовідносини, які виникли у зв'язку з процесуальною діяльністю суду щодо здійснення правосуддя та управлінською діяльністю суду слід виходити з такого.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Під правосуддям слід розуміти самостійний вид державної діяльності, яку здійснюють органи судової влади - суди - шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі цивільних, кримінальних, адміністративних та інших справ.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя місцевого суду здійснює правосуддя в порядку, встановленому процесуальним законом, а також інші повноваження, визначені законом.

Управлінські ж процеси, які відбуваються в суді, та відносяться до сфери управлінської діяльності суду, означають цілеспрямовану практичну діяльність осіб, які займають адміністративні посади в певному суді, що передбачає керування конкретним, окремим елементом судової системи (судом), і полягає в технологічному процесі підготовки, прийняття і виконання управлінських рішень, спрямованих на забезпечення належного функціонування суду з метою забезпечення ефективного здійснення правосуддя.

Окрім того, Конституцією України встановлено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється і що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом (статті 126, 129).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя (пов'язаних із підготовкою й розглядом справ у судових інстанціях) можуть оскаржуватись у визначеному порядку до суду вищої інстанції, а не в інший суд першої інстанції. Останнє порушувало б і принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Разом з тим, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду (суддів), вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Таким чином, дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються виключно у порядку, визначеному процесуальними законами (в апеляційному та касаційному порядку).

Отже, порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки її до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в апеляційному і касаційному порядку та прийняття по них судових рішень, належать до сфери правосуддя, і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

Відповідно до положень статей 168, 169, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин (тобто до 15.12.2017) питання щодо прийняття додаткової постанови чи ухвали, виправлення описок у судовому рішенні та відкриття касаційного провадження вирішується судом у порядку процесуального законодавства. При цьому, поняття суд вживається у значенні - суддя адміністративного суду, який розглядає і вирішує адміністративну справу одноособово, колегія суддів адміністративного суду.

Таким чином, розгляд ВАСУ відповідного клопотання відноситься до сфери відправлення правосуддя суддею, у провадженні якого перебуває справа, отже не може бути предметом оскарження до іншого суду першої інстанції шляхом пред'явлення позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач виконав обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя П.О. Григорович