Справа № 522/3369/18
Суддя: Науменко А. В.
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/946/18
Справа № 522/3369/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2018 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Науменко А.В.,

при секретарі - Полегенький В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_4 про примусове видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до громадянки Узбекистану ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, та її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, про примусове видворення за межі території України.

Позовна заява обґрунтована тим, що 26.02.2018 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянку Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянка Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 порушила правила перебування іноземців в Україні - ухилилась від виїзду після закінчення терміну перебування.

Громадянка Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула 23 квітня 2017 року з метою працевлаштування. Державний кордон перетинала легально через КПП «Аеропорт - Бориспіль». При собі має паспортний документ серії НОМЕР_1, терміном дії до 25.07.2024.

На даний час громадянка Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

У відповідачки є неповнолітня дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка проживає разом з матір'ю.

На підставі наведеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги та звернути рішення до негайного виконання.

Представник позивача Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - Лазарева Г.С. підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила суду, що відповідач свідомо незаконно знаходиться в Україні з 2009 року. Ухилявся від повернення до Узбекистану з економічних причин, в зв'язку з чим, є ризик його втечі та переховання на території України.

Відповідач в судове засідання з'явилася з донькою ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог не заперечувала, заяв та клопотань не заявила. Пояснила суду, що можливості заробити гроші на батьківщині не має, у зв'язку з тим, що вона прибула до України з донькою для заробітку. Підтвердила, що її не переслідували у Узбекистані та у неї не має побоювань стати жертвою переслідування за ознаками належності до певної соціальної групи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 26.02.2018 за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянку Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з її донькою.

В результаті проведеної перевірки було встановлено, що громадянка Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 порушила правила перебування іноземців в Україні - ухилилась від виїзду після закінчення терміну перебування.

Громадянка Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула 23 квітня 2017 року з метою працевлаштування. Державний кордон перетинала легально через КПП «Аеропорт - Бориспіль». При собі має паспортний документ серії НОМЕР_1, терміном дії до 25.07.2024.

На даний час громадянка Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України знаходиться не законно, постійного місця проживання та законного джерела існування не має.

У відповідачки є неповнолітня дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, місце народження якої - м. Коканд, Республіка Узбекистан.

15.11.2017 ГУ ДМС України в Одеській області було прийняте рішення № 133 про примусове повернення в країну походження відповідача та зобов'язано його покинути територію України до 24.11.2017 року. Зазначене рішення відповідач не виконав.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ(Далі Закон № 3773), рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.

Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до ГУ ДМС України в Одеській області не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає.

15.11.2017 за порушення ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що виразилось в порушенні правил перебування іноземців в Україні, тобто ухилення від виїзду з території України стосовно ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 000012 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 15.11.2017 ПН МОД № 000012 була притягнута до адміністративної відповідальності в розмірі 850 грн.

Частиною 3 статті 3 розділу I Закону № 3773 передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України).

Згідно частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1ст. 77 КАС України), за згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, встановлені судом обставини, а саме: порушення міграційного законодавства України триваючого з 2017 року, ухилення від виїзду за межі України свідчать про те, що громадянин громадянка Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушила вимоги ст. ст. 4, 9, 16 згаданого вище Закону і відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 цього ж Закону підлягає видворенню з її донькою, яка проживає разом з відповідачем.

Пунктом 3 частини 2статті 371 КАС України, передбачено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст. ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 9, 20, 46, 241, 243, 245, 288, 289, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянки Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_4 про примусове видворення за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити з України громадянку Узбекистану ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3,.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 статті 371 КАС України допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя А.В. Науменко

26.02.18