Справа № 826/21457/15
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 лютого 2018 року № 826/21457/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Холдинг Донбасхліб"

до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління

ДФС м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Холдинг Донбасхліб» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві, у якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.04.2015 № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016р. позовні вимоги задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.03.2017р. постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016р. скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі № 826/21457/15 скасовано в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві від 27.04.2015 року № в сумі 312 228, 17 грн. - за основним платежем та 78 057, 04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями скасувати.

В цій частині справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини вказаної ухвали ВАСУ, підставою для направлення справи на новий розгляд в частині, стала відсутність у матеріалах справи копій первинних документів на суми податку на додану вартість 305 197, 67 грн. та 7 030, 50 грн., які, як вбачається із матеріалів справи, задекларовано позивачем як податковий кредит у серпні 2014 року та які увійшли до збільшеної суми податку на додану вартість спірного податкового повідомлення-рішення.

Справу було розподілено між суддями та автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва передано на розгляд судді Григоровича П.О.

Враховуючи зазначене, ухвалою суду від 19.05.2017 справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та зазначає, що не погоджується з висновками Акта перевірки щодо порушення позивачем відповідних положень Податкового кодексу України, оскільки висновки відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податкового кредиту є хибними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечує, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилається на те, що під час проведення перевірки встановлено господарські взаємовідносини позивача з підприємством, яке на думку податкового органу, має ознаки фіктивності. А тому, правочини, що укладені між позивачем та контрагентом є такими, що не мали на меті настання реальних наслідків, а у позивача відсутнє законне право на віднесення сум по спірним правовідносинам до податкового кредиту. За таких обставин, податковий орган просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент переходу до розгляду справи в порядку письмового провадження) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглянута в порядку письмового провадження з урахуванням положень п.10 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Холдинг Донбасхліб» з питань фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Зерноресурс Груп», ТОВ «Зерноальянс Груп» за період з 01.08.2014 року по 31.08.2014 року, відповідачем складено акт від 06.04.2015 року № 1954/26-51-22-02/39020800, яким встановлено порушення п.п. 198.1, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, за серпень 2014 року в сумі 4 268 142, 37 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.04.2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 5 335 177, 96 грн., в тому числі 4 268 142, 37 грн. за основним платежем, 1 067 035, 59 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

В той же час, з урахуванням ухвали ВАСУ від 21.03.2017, в даному випадку, судом вирішується питання щодо правомірності зазначеного ППР в частині суми 312 228, 17 грн. - за основним платежем та 78 057, 04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

При цьому, для формування податкового кредиту мають значення податкові накладні та інші первинні документи, які, виходячи з наведеного, видаються на підтвердження реально вчиненої операції.

Як встановлено судом, між позивачем та ТОВ «Зерноальянс Групп» укладено договір поставки борошна пшеничного від 22.04.2014 року № 2204, а також між позивачем та ТОВ «Зерноресурс Груп» укладено договір поставки сільськогосподарської продукції - борошна житнього обойного від 01.04.2014 року № 01/03.

Відповідно до наявних у матеріалах справи документів, контрагенти позивача - ТОВ «Зерноальянс Групп», ТОВ «Зерноресурс Груп» станом на час здійснення господарських операцій та проведення перевірки перебували на обліку в органах доходів і зборів України (а.с. 93-100, т. IV).

На підтвердження здійснення відповідними контрагентами поставок товарів, що передбачені умовами зазначених вище договорів та перевезення товарів в частині суми 305 197,67 грн по ТОВ «Зерноальянс Груп» та в частині суми 7 030,50 грн по ТОВ «Зерноресурс Гроуп», позивач надав до суду договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, про відсутність яких в матеріалах справи було зазначено Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 21.03.2017.

Додатково на обґрунтування правомірності заявлених позовних вимог позивачем надані довідки з органу статистики відносно ТОВ "Холдинг Донбасхліб", договір оренди щодо платного строкового користування об'єктами рухомого та нерухомого майна, акт приймання-передачі майна, договори купівлі-продажу нерухомого майна у ТОВ "Торговий дім "Золотий урожай", а саме ряду споруд хлібзаводів з цехами, кіосками, складами тощо у населених пунктах, зокрема, Донецької області, акти прийому-передачі об'єкта нерухомого майна, витяги з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

Договір між позивачем та ТОВ "Зерноресурс Груп" від 01.07.2014 року № 01/07-2014 укладено з метою здійснення ремонтних робіт на обладнанні та спорудах, придбаних, зокрема, відповідно до зазначених вище договорів.

Таким чином, судом встановлено наявність взаємозв'язку між витратами ТОВ "Холдинг Донбасхліб" на придбання товарно-матеріальних цінностей (борошна) і ремонтних робіт та здійсненням ним господарської діяльності, а саме: виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості, виробництво хліба та хлібобулочних виробів, виробництво борошняних кондитерських виробів, виробництво сухарів і сухого печива та ін.

Посилання контролюючого органу на те, що зазначені документи є необхідними проте недостатніми для підтвердження правомірного формування податкового кредиту, оскільки перевіркою не встановлено, а позивачем не доведено джерело походження товару та можливість виконання робіт, судом відхиляються, з урахуванням наступного.

Так, податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість. Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідних обставин контролюючим органом не встановлено.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на інформацію аналітичної системи "Співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України" щодо контрагентів по ланцюгу постачання, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

В свою чергу, факт пов'язаності осіб в розумінні пп. 14.1.159 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України не є свідченням про нереальність господарських операцій.

Посилання суб'єкта владних повноважень на нереальність господарських операцій у зв'язку із тим, що більша частина із них здійснювались на територіях Донецької та Луганської областей, над якими втрачено державний контроль, судом відхиляються, оскільки контрагентами ТОВ "Холдинг Донбасхліб" були підприємства, зареєстровані в Україні, господарська діяльність здійснювалась у населених пунктах України, а на час виконання відповідних поставок (серпень 2014 року), жодних законодавчих заборон чи обмежень щодо таких операцій не було. При цьому Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року № 1669-VII встановлені тимчасові заходи забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, на даний період.

Належних доказів на підтвердження того, що контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання зобов'язань по спірним господарським операціям, та щодо відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, відповідачем не надано.

В свою чергу, положення Податкового кодексу України не встановлюють залежності права платника податків на включення до податкового кредиту сум, які не віднесені іншим суб'єктом до складу своїх податкових зобов'язань.

Стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантує право на мирне володіння своїм майном. Незаконне позбавлення суб'єкта господарювання права на отримання податкової вигоди (у тому числі податкового кредиту) розглядається як позбавлення власності в розумінні Конвенції та підлягає обов'язковому захисту, що збігається із позицією у рішеннях Європейського суду з прав людини в справах "Інтерсплав проти України", "Булвес АД проти Болгарії", "Бізнес Супорт Центр проти Болгарії".

Враховуючи все вищевикладене, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про те, що контролюючим органом не підтверджено правомірність оскаржуваного ППР № в частині суми 312 228, 17 грн. - за основним платежем та 78 057, 04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, внаслідок чого даний акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення № прийняте Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві в частині суми 312 228, 17 грн. - за основним платежем та 78 057, 04 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, всього в сумі 390 285,21 грн.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдинг Донбасхліб» (ідентифікаційний код 39020800, адреса: 02099, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЗРОШУВАЛЬНА, будинок 5) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 35,64 (тридцять п'ять грн 64 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державною податковою інспекцією у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві (ідентифікаційний код 39479227, адреса: 02068, м.Київ, ВУЛИЦЯ ОЛЕКСАНДРА КОШИЦЯ, будинок 3).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.О. Григорович