Справа № 823/1976/17
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року справа № 823/1976/17

м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Гаращенко В.В. розглянувши в порядку письмового позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 01.06.2017 року №4958/6-17, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, в адміністративних межах Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області (за межами населеного пункту), із земель запасу, сільськогосподарських угідь - багаторічні насадження (сад);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.05.2017 року №6269/0/5-17-СГ та надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області (за межами населеного пункту) із земель запасу, сільськогосподарських угідь - багаторічні насадження (сад).

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою про відведення їй у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в адмінмежах Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області. За результатами розгляду поданих клопотань відповідач відмовив у їх задоволенні, оскільки вказує, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати у власність відноситься до земель колективної власності.

Проте в поданих документах, зокрема, відповідно довідки сільської ради не зазначено, що бажана земельна ділянка перебуває у колективній власності. Земельна ділянка перебуває на балансі Ямпільської сільської ради та не розпайована між членами колишнього КСП.

Крім того, відповідно до довідки 6-зем чітко видно, що земельна ділянка площею 2,00 га, яка знаходиться адміністративних межах Ямпільської сільської ради (за межами населеного пункту), відноситься до земель державної власності (земель запасу), категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, угіддя - багаторічні насадження (сад). Обмеження щодо вказаної земельної ділянки відсутні. Таким чином, відповідач діяв всупереч чинного законодавства, отже, відмова відповідача є протиправною, а тому позивач просить суд зобов'язати відповідача повторно розглянути і вирішити по суті клопотання щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до письмових заперечень, наданих 27.12.2017 до суду, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю аргументуючи тим, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області є законною та обґрунтованою, прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки підставою відмови є те, що спірна земельна ділянка згідно з Державним актом на право колективної власності на землю Серії НОМЕР_1, виданого на підставі рішення Катеринопільської районної ради народних депутатів від 09.02.1996 №44 перебуває у колективній власності колишніх членів КСГП «Правда». Крім того, у своєму запереченні представник відповідача просить розглянути справу за його відсутності.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак, у зв'язку з не прибуттям у судове засідання 24.02.2018 всіх осіб, які беруть участь у справі та враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області із клопотанням від 19.12.2016 за вх. №25657/0/5-16-СГ від 19.12.2016, в якій просила надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, за межами населеного пункту.

У відповідь на вказане клопотання Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області листом від 19.01.2017 №1011/6-17 повідомило позивача, що відповідно до наданої нею до клопотання довідки з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями виданою відділом Держгеокадастру в Катеринопільському районі Черкаської області, земельна ділянка площею 2,0000 га за видами угідь відноситься до багаторічних насаджень (сади).

З огляду на те, що п. 21 «Методики уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №177, багаторічні насадження віднесено до переліку майна, що обліковуються на балансі деяких підприємств з числа реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, відповідач у листі від 19.01.2017 №1011/6-17 вказав позивачу, що для подальшого вирішення питання їй необхідно надати довідку про наявність або відсутність балансоутримувача, власника чи користувача багаторічних насаджень в адміністративних межах Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області.

Згідно з довідкою від 26.01.2017 №26/02-25 сільський голова Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області Стеценко О.І. повідомив, що сільськогосподарські угіддя - багаторічні насадження (старий сад), загальною площею 13,5 га, який знаходиться в адміністративних межах Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області за межами населеного пункту, не перебуває на балансі Ямпільської сільської ради, зазначений сад також не розпайований між членами колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Правда», яке на даний час ліквідоване по процедурі банкрутства.

У подальшому позивач звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області із клопотанням №6269/0/5-17-СГ від 03.05.2017, в якому просила повторно розглянути її клопотання про безоплатне отримання у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Ямпільської сільської ради Катеринопільського району Черкаської області, за межами населеного пункту та надала вказану довідку від 26.01.2017 №26/02-25.

Листом від 01.06.2017 № 4958/6-17 Головне управління Держгеокадастру в Черкаській області повідомило позивача, що земельна ділянка, яку має намір отримати позивач перебуває у колективній власності колишніх членів КСГП «Правда», станом на час звернення позивача із відповідним клопотанням законодавством України не врегульовано питання щодо повноважень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування в частині розпорядження землями колективної власності, що унеможливлює вирішення порушеного питання.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з такого.

Законом України від 06.09.2012 № 5245-17 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до ст. 122 Земельного кодексу України відповідно до яких встановлюються повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Тобто, відповідно до ст. 122 ЗК України, в редакції, яка діє з 01.01.2013, повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, належать центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальними органами.

Аналогічні повноваження щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах області надані Головним управлінням Держгеокадастру на підставі положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженому наказом Мінрегіонрозвитку від 03.02.2015 №14 та зареєстрованому в Мінюсті 18.02.2015 за №177/26622.

В силу ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування (ч. 7 ст. 118 ЗК України).

Отже, у випадку наявності у особи бажання отримати у власність або користування земельну ділянку, вона повинна звернутися до відповідного органу з клопотанням про надання їй земельної ділянки, яке повинно бути розглянуте протягом встановленого строку та за наслідком якого повинно бути прийняте рішення про надання або відмову у наданні дозволу розроблення проекту землеустрою.

Статтею 122 ЗК України визначено розподіл повноважень щодо надання у власність або у користування земельних ділянок державної та комунальної власності.

Згідно з п. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Таким чином, ст. 122 ЗК України врегульовує відносини щодо передачі у власність або у користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства «Правда» Ямпільської сільської ради народних депутатів Катеринопільського району Черкаської області за 1995 рік, площа земель, що передається в колективну власність складає 1104 га., серед яких багаторічні насадження 28,5 га.

В свою чергу, позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою про відведення їй у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, в адмінмежах Ямпільської сільської ради, саме з земель загальною площею 13,5 га - багаторічні насадження (сад).

Судом встановлено, земельну ділянку площею 1104 га рішення Катеринопільської районної ради від 09.02.1996 №44 передано у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Правда», підтвердженням чого є Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1.

Отже, що земельна ділянка орієнтовною площею 2,00 га на яку позивач просить надати дозвіл на розробку проекту землеустрою про відведення їй у власність включена до 1104 га земель колективної власності колишнього КСП «Правда».

Відповідно до роз'яснення Держземагенства України від 13 жовтня 2014 року №22-28-0.13-12187/2-14 при ліквідації сільськогосподарських підприємств несільськогосподарські угіддя, що перебували у їх власності, розподіляються відповідно до установчих документів цих підприємств або за згодою власників земельних часток (паїв). У разі недосягнення згоди це питання вирішується в судовому порядку (ст.30 ЗК України).

Земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу.

Тому, у разі якщо вищезазначені земельні ділянки повернуті до земель державної власності і це землі сільськогосподарського призначення, розпорядження вищевказаними землями належить до компетенції територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Якщо ж земельні ділянки не повернуті до земель державної чи комунальної власності і право власності на них підтверджується державним актом на право колективної власності на землю, розпорядження вищевказаними землями не належить до компетенції жодного органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, визначеного статтею 122 Земельного кодексу України, а землі залишаються у колективній власності.

Земельним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами правовий статус не розпайованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення колективної власності колишніх КСП на даний час не визначено.

Крім того, суд зазначає, що ч. 2 ст. 92 ЗК України визначає перелік осіб, які набувають право постійного користування землею, але не вирішує питання щодо осіб, які набули це право раніше.

Земельний кодекс України передбачає певний порядок, згідно якого земельна ділянка, що знаходиться у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, для суспільних потреб може бути тільки вилучена або викуплена, в порядку встановленому цим Кодексом.

При цьому, вилучення (викуп) земельної ділянки допускається при дотриманні гарантій прав на землю, передбачених розділом V ЗК України та ст. 350 Цивільного кодексу України, якщо рішення про це прийнято компетентним органом з підстав і в порядку, встановлених законом, а власникові земельної ділянки має бути відшкодована її вартість.

Статтею 140 ЗК України визначено підстави для припинення права власності на земельну ділянку. До них віднесено, зокрема, відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб.

Пунктом «г» ч. 1 ст. 143 ЗК України визначено, що однією з підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку є її викуп (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що право колективної власності на землю, яке не припинено у встановленому законом порядку вважається дійсним, а отже ГУ Держгеокадастру у Черкаській області не мало правових підстав для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки, у зв'язку з чим посилання відповідача на відсутність у нього повноважень щодо розпорядження зазначеною земельною ділянкою колективної власності є обґрунтованим.

Посилання позивача на довідку форми 6-зем від від 28.10.2016 №31-28-0.3-1857/2-16, в якій зазначено, що вищевказана земельна ділянка відноситься до державної власності, суд не врахував, як обґрунтування, оскільки у зв'язку з ліквідацією інституту колективної власності на землю такі відомості не можуть бути зазначені у довідці форми 6-зем.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час вчинення дій з приводу яких подано позов, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана з врахуванням особливостей закріплених п. 15.5 Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішення суду.

Суддя В.В. Гаращенко