Справа № 804/5907/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2018 року Справа № 804/5907/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ТОВ "Компанія "Ваговимірювальні системи" до Головне управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про невідповідність висновків складеного за результатом планової виїзної перевірки акта від 28.07.2016 р. за №391/04-36-14-01-07/36495890 дійсності, внаслідок порушення відповідачем норм матеріального права, Посилається на те, що висновки акту перевірки щодо недійсності правовідносин з контрагентами (ТОВ «Оксамит-ЮА», ТОВ «Оіл-Прес» та ТОВ «Інтервенто») є невірним, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях, а не на достовірних даних. Крім того, відповідач не надав достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються висновки акту перевірки позивача з питання не підтвердження господарських відносин із контрагентами-постачальниками, і не довів правомірності прийнятого ним податкового-повідомлення рішення.
Ухвалами Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження, та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2016 р. зупинено провадження у справі до набрання рішенням законної сили в адміністративній справі №904/10097/16, яка розглядається Господарським судом Дніпропетровської області, та відповідно ухвалою суду від 10.11.2017 р. - провадження поновлено.

З 15.12.2017 року діє нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 10 Розділу VII "Перехідні положення" якого визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16.01.2018 року представником позивача до суду надано клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

У судове засідання 08.02.2018 року сторони не прибули.

Представником відповідача надано письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких продубльовано зміст акта перевірки від 28.07.2016 р. за №391/04-36-14-01-07/36495890, та вказано, що в ході проведення перевірки позивача встановлено формальне складання первинних документів, які суперечать фактичним обставинам, з метою штучного завищення показників бухгалтерського та податкового обліку. Зазначено про неможливість встановити ланцюг постачання товарів та послуг, отримання інформації про фіктивність підприємств ТОВ «Оксамит-ЮА», ТОВ «Оіл-Прес» та ТОВ «Інтервенто», оскільки особи, що були засновниками таких заперечують причетність до їх діяльності. Крім того, актом перевірки №252/20-36-22-02-07/39152985 від 10.07.2014 р. ГУ ДФС у Харківській області зазначено про не підтвердження реальності господарських операцій ТОВ "Оксамит-ЮА" за травень 2014 року, зокрема і з ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи».

Враховуючи відсутність перешкод для розгляду справи у письмовому провадженні, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження відповідно до положень частини 3 статті 194 та частини 9 статті 205 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» () зареєстроване 09.06.2009 р. виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради та перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області.

У період з 09.03.2016 р. по 21.07.2016 р. Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

За результатами перевірки 28.07.2016 року складено акт перевірки за № 391/04-36-14-01-07/36495890, у висновку якого зазначено про встановлення наступних порушень:

1. 139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток всього у сумі 84633 грн. - за 2014 рік;

2. п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість у загальній сумі 130029 грн., в тому числі: березень 2014 року - 17164 грн., квітень 2014 року - 24083 грн., травень 2014 року - 66702 грн., липень 2014 року - 21050 грн., вересень 2014 року - 1030 грн.

На підставі акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 23.08.2016 р. про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за податковим зобов'язанням на 130029 грн., за штрафними санкціями - 65014,50 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в судовому порядку до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Під час розгляду справи судом перевірено прийняте відповідачем рішення на відповідність вимогам законодавства та встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначалось вище, в ході проведеної перевірки позивача було встановлено порушення вимог податкового законодавства за період березень, квітень, травень, липень та вересень 2014 року.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Порядок оподаткування податком на додану вартість визначений розділом V Податкового кодексу України.

Статтею 198 ПК України передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Згідно інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції.

- установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що зазначено в іншому листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Із змісту статті 9 цього Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Враховуючи зазначене вище, судом під час розгляду справи перевірені обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а також обставини на підтвердження факту здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом, зокрема шляхом установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.

Предметом перевірки було взаємовідносини ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи», зокрема з ТОВ «Оксамит-ЮА», ТОВ «Оіл-Прес» та ТОВ «Інтервенто».

Так, судом встановлено, що між ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи»» (покупець), з однієї сторони та ТОВ «Оксамит-ЮА» (постачальник) в особі директора Ковнер Р.А., з іншої сторони, укладено договір поставки від 20.05.2014 року №320, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця товар в асортименті, кількості згідно рахунках та накладних.

На підтвердження виконання зобов'язань позивачем надано видаткові накладні №РН0530/01 від 30.05.2014 р. на суму 135213,48 грн. з ПДВ на постачання товару (датчик в асортименті), №РН0530/02 від 30.05.2014 р. на суму 265000,00 грн. з ПДВ на постачання товару (ваги автомобільні) та податкові накладні № 0530/01 від 30.05.2014 р., № 0530/02 від 30.05.2014 р.

Також, надано товарно-транспортні накладні № РН0530/01 від 30.05.2014 р. та РН0530/02 від 30.05.2014 р., згідно яких транспортування здійснено ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи».

03.03.2014 р. між ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи» (покупець), з однієї сторони та ТОВ «Оіл-Прес» (постачальник) в особі директора Єфімової Ю.Г., з іншої сторони, укладено договір поставки №312, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця товар в асортименті, кількості згідно рахунках та накладних.

На виконання умов договору позивачу поставлено товар, про що свідчать виписані на адресу покупця видаткова накладна № РН-0304/05 від 04.03.2014 р. на товар (ваги для зважування, ваги кранові в асортименті, ваги паленті, комплект пандусів та платформа) на суму 50294,74 грн. з ПДВ, № РН-0303/11 від 03.03.2014 р. на товар (ваги кранові, термощит, трап-візок ) на суму 52688,14 грн. з ПДВ, № РН-0424/02 від 24.04.2014 р. на товар (датчик в асортименті) на суму 150679,85 грн. з ПДВ,

За наслідками проведеної господарської операції ТОВ «Оіл-Прес» на адресу позивача було виписано податкові накладні №140 від 03.03.2014р., № 141 від 04.03.2014 р., № 32 від 24.04.2014 р., сума податку на додану вартість за якими включена до відповідного податкового кредиту та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних.

Також, надано товарно-транспортні накладні № РН-0304/05 від 04.03.2014 р., № РН-0303/11 від 03.03.2014 р., № РН-0424/02 від 24.04.2014 р., згідно яких транспортування здійснено ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи».

Розрахунок за фінансово-господарськими взаємовідносинами здійснено у безготівковій формі, що підтверджено платіжними дорученнями № 6251 від 03.06.2014 р., № 6045 від 13.05.2014 р., № 65 від 15.04.2014 р.

14.01.2013 р. між ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи» (покупець), з однієї сторони та ТОВ «Інтервенто» (постачальник) в особі директора ОСОБА_4, з іншої сторони, укладено договір поставки №12, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупця товар в асортименті, кількості згідно рахунках та накладних.

На підтвердження виконання зобов'язань за вказаним договором позивачем надано видаткові накладні № 160140 від 16.01.2014 р. на суму 15160,00 грн. з ПДВ на постачання товару (ваги кранові, ваги товарні), № 170144 від 17.01.2014 р. на суму 30500,00 грн. з ПДВ на постачання товару (ваги товарні), № 270142 від 27.01.2014 р. на суму 22930,00 грн. з ПДВ на постачання товару (ваги для зважування, ваги товарні, комплект пандусів та ваги лабораторні), № 290131 від 29.01.2014 р. на суму 35738,00 грн. з ПДВ на постачання товару (ваги палетні, ваги конвейерні), № 300140 від 30.01.2014 р. на суму 21970,00 грн. з ПДВ на постачання товару (вагове обладнання), та податкові накладні (том 1 а.с. 137-141).

Також, надано товарно-транспортні накладні № 160140 від 16.01.2014 р. та № 170144 від 17.01.2014 р., № 270142 від 27.01.2014 р., № 290131 від 29.01.2014 р., № 300140 від 30.01.2014 р., згідно яких транспортування здійснено ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи».

Розрахунок за договором здійснено шляхом переведення боргу, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 17/02-12 від 17.02.2014 р., підписаного з боку ТОВ «Інтервенто» від імені директора ОСОБА_4

Висновок контролюючого органу про безтоварність укладення вище наведених угод ґрунтується на інформації щодо формування податкового кредиту саме контрагентами позивача за рахунок інших контрагентів по ланцюгу постачання, в перевіреному періоді, в тому числі відповідно до отриманої податкової інформації, а саме: відсутності зареєстрованих у ТОВ «Оксамит-ЮА», ТОВ «Оіл-Прес» та ТОВ «Інтервенто» податкових накладних з придбання товару, що було поставлено на адресу ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи», у зв'язку з чим неможливо встановити ланцюг постачання; зареєстрованого кримінального провадження відносно посадових осіб ТОВ «Оксамит-ЮА», ТОВ «Оіл-Прес», ТОВ «Інтервенто», які зареєстровані та здійснено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди засновників та призначених керівників; акт Індустріальної ОДПІ м.Харкова № 252/20-36-22-02-07/39152985 від 10.07.2014 р., яким не підтверджено реальність господарських операцій ТОВ «Оксамит-ЮА».

Щодо придбання товару позивач в контрагентів та інші ланцюги, слід зазначити, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом (лист Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11).

Слід також зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.

Разом з тим, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За певних інших обставин названі документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов'язань та власного капіталу суб'єкта господарювання. Але цього недостатньо. Потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. Щоб так кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатися на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій. Без цього неможливо перевірити правильність обчислення і сплати сум податкового грошового зобов'язання на підставі таких операцій. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 14 березня 2017 року у справі №826/20366/13-а (номер судового рішення в ЄДРСР № 66031900).

Суд відмічає, що з метою підтвердження обґрунтованості заявленої податкової вигоди встановленню підлягає їх об'єктивний предметний зв'язок з фактами та результатами реальної підприємницької або іншої діяльності, що слугує підставою для висновку про достовірність представлених первинних документів, у тому числі щодо відомостей про учасників та умови господарських операцій.

З правового аналізу зазначених законодавчих норм випливає, що правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього немає підстав для зменшення бази оподаткування податком на додану вартість за рахунок податкового кредиту.

Так, ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.07.2016 року у справі № 202/4801/16-к, провадження № 1-кп/0202/366/2016, закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та звільнено його від кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин, передбачений ст. 28 ч.2, ст.205 ч.1 КК України на підставі ст. 49 КК України. Згідно вказаної ухвали, ОСОБА_4, діючи в групі з невстановленими досудовим розслідуванням особами, відносно яких зареєстроване кримінальне провадження та погодившись на їх пропозицію стати засновником і директором ТОВ «Інтервенто» () (далі: ТОВ «Інтервенто»), не маючи наміру здійснювати передбачену статутом підприємницьку діяльність, пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг, усвідомлюючи при цьому, що створення ним вказаного підприємства здійснюється з метою прикриття незаконної діяльності і допускаючи, що в результаті такої діяльності може бути заподіяна шкода державним інтересам, 04.05.2012 року зареєстрував ТОВ «Інтервенто». Незважаючи на те, що вказане товариство зареєстроване на ОСОБА_4 в органах державної влади, як суб'єкт підприємницької діяльності юридична особа, останній взяв участь у його створенні без мети здійснення господарської діяльності, передбаченої Статутом товариства, а з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

У постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року (номер судового рішення в ЄДРСР 24068085) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У постанові Верховного Суду України від 1 грудня 2015 року міститься правовий висновок про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, оскільки подані суб'єктом господарювання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій; спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента позивача свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства, є правильним.

Отже, враховуючи обставини, встановлені ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29.07.2016 року у справі №202/4801/16-к, провадження №1-кп/0202/366/2016, а саме те, що у даній справі містяться відомості, що ОСОБА_4 - засновник і директор ТОВ «Інтервенто» заперечує свою участь у створенні та діяльності ТОВ «Інтервенто», зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, суд приходить до висновку про відсутність підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «Компанія «Ваговимірювальні системи» та ТОВ «Інтервенто» (постачальник) за відповідними договорами.

Разом з тим, посилання відповідача в акті перевірки на отриману податкову інформацію стосовно того, що відносно службових осіб ТОВ «Оксамит-ЮА» та ТОВ «Оіл-Прес» відкрито кримінальне провадження, та на пояснення отримані в рамках кримінальних проваджень, як на факт безтоварності спірних господарських операцій судом відхиляються, оскільки зазначені кримінальні провадження порушено не стосовно посадових осіб позивача, а також через те, що відсутній вирок суду у цій справі, який би встановлював певні факти фіктивності контрагентів позивача або безтоварність вчинених правочинів.

Суд вказує, що порушення вимог податкового законодавства з боку контрагента чи третьої особи тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені законом умови та має всі документальні підтвердження розміру такого доходу, у зв'язку з чим висновки контролюючого органу про заниження суми податку на додану вартість за господарськими відносинами з контрагентами ТОВ «Оксамит-ЮА» та ТОВ «Оіл-Прес» є безпідставними.

Щодо недоліків товарно-транспортних накладних по взаємовідносинам з ТОВ «Оксамит-ЮА» та ТОВ «Оіл-Прес» слід зазначити, що відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом, без якого перевезення вантажів не допускається. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Отже, ТТН призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.

Разом з цим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників), при цьому товарно-транспортні накладні надані до перевірки та до суду, а окремі недоліки не можуть бути самостійною підставою для визнання угод не дійсними.

Отже, відповідачем також не було надано суду належних документальних доказів відсутності у ТОВ «Оксамит-ЮА» та ТОВ «Оіл-Прес» спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання вказаних спірних правочинів, зокрема того, ТОВ «Оксамит-ЮА» та ТОВ «Оіл-Прес» не були зареєстровані у встановленому законом порядку як суб'єкти господарювання та в якості платників податку на додану вартість або того, що реєстрація платником податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку.

Статтею 4 Податкового кодексу України серед основних засад податкового законодавства України визначено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв'язку із цим презюмується, що дії та рішення платника податків вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірними.

При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог до оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, які свідчать про обізнаність платника податків про зазначення його контрагентами недостовірних відомостей.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватися на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування таких обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується фактичне виконання контрагентами позивача ТОВ «Оксамит-ЮА» та ТОВ «Оіл-Прес» зобов'язань за укладеними договорами. Позивачем був повністю доведений факт вчинення господарських операцій, за наслідками яких виникло право позивача на формування податкового кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відтак, обставинами, встановленими під час розгляду справи, спростовано висновки перевірки щодо заниження податку на додану вартість у загальній сумі 108979 грн., в тому числі: березень 2014 року - 17164 грн., квітень 2014 року - 24083 грн., травень 2014 року - 66702 грн., вересень 2014 року - 1030 грн.

За таких умов, податкове повідомлення-рішення № від 23.08.2016 р. в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за податковим зобов'язанням на 108979 грн. та за штрафними санкціями на 54489,50 грн. є таким, що прийнято податковим органом протиправно, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» підлягає частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Приймаючи до уваги, що рішення у справі ухвалене на користь позивача в частині, який не є суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне присудити здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2452,02 грн.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 241-243, 246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-№ від 23.08.2016 р. в частині збільшення суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за податковим зобов'язанням на 108979 грн. та за штрафними санкціями на 54489,50 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ваговимірювальні системи» (, пр.Слобожанський, буд.29, кімн. 416, м.Дніпро, 49083) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2452,02 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (; вул.Сімферопольська, буд.17-А, м.Дніпро, 49000).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко