Справа № 826/10514/17
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року 10:28 год. № 826/10514/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Григоровича П.О., суддів Каракашьяна С.К., Смолія І.В., за участі секретаря судового засідання Морозової Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної фіскальної служби України
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
за участю:

Позивач: ОСОБА_1;

Представник відповідача: Бондаренко О.В.

На підставі ч.1 ст.250 КАС України в судовому засіданні 31.01.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просить визнати протиправними:

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України по проведенню перевірки, передбаченої пунктами 1 та частини 5 статті 5 Закону України «Про очищення влади» та фіксації її результатів у довідці Державної фіскальної служби України від 25.12.2015;

- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України по складанню довідки від 25.12.2015 про результати перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади» в частині зазначення у ній відомостей, що "до ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади»;

- зобов'язати Державну фіскальну службу скасувати довідку Державної фіскальної служби України від 25.12.2015, якою встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Позовні вимоги з урахуванням письмових пояснень ґрунтуються на тому, що Законом України «Про очищення влади» встановлені чіткі вимоги щодо застосування до особи заборони, яка передбачена ч. 3 ст. 1 Закону України. Позивач стверджує, що посади, які передбачені п. 8 ч. 1 ст. 3 або у п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» у вказані в Законі періоди він не обіймав. У період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року - обіймав посади заступників керівників територіальних органів Державної митної служби України, яка відповідно до положення Про Державну митну службу (затвердженої Указом Президента України від 12 травня 2011 року №582/2011) тільки реалізовує державну політику у сфері митної справи, але позбавлена повноважень щодо формування податкової та /або митної політики, а у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року не обіймав посади керівника, заступника керівника самостійного структурного підрозділу центрального органу (апарату) Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції. У зв'язку з чим вважає, що немає правових підстав для застосування до нього заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

Крім того, Позивач вважає, що при проведенні люстраційних заходів стосовно нього був порушений принцип індивідуальної вини так як люстрація здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, а оскільки жодного з переліченого ОСОБА_1 не вчиняв, до нього не може бути застосована заборона, передбачена Законом України «Про очищення влади».

Позивач також стверджує, що Державна фіскальна служба України порушила вимоги щодо розміщення інформації про факт проведення перевірки стосовно нього відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» та її результатів на офіційних сайтах Міністерства юстиції України, Державної фіскальної служби та Київської митниці ДФС, а також порушила вимоги п. 492 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» відповідно до якого у разі звільнення особи (крім переведення) або її смерті перевірка припиняється, керівник органу, в якому проводиться перевірка, надсилає не пізніш як на третій день з дня звільнення особи або отримання документа про її смерть до органів перевірки повідомлення про припинення перевірки за формою згідно з додатком 7 постанови. Позивача на підставі Наказу Державної фіскальної служби України від 23.12.2015 року було звільнено з посади начальника управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Київської митниці ДФС за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, тоді як довідка про застосування до Позивача заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади», була складена та підписана 25.12. 2015 року тобто через два дні після того, як ОСОБА_1 був звільнений, що суперечить п. 492 Постанови.

Також позивач зазначає, що довідка, яка встановлює наявність стосовно Позивача заборон, ґрунтується на листі Мін'юсту від 12.10.2015 № 11.0.2/1777, звіті про результати проведеної перевірки щодо виконання ДФС норм Закону України «Про очищення влади» від 21.10.2015 та п. 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету міністрів України від 21.10.2015. Разом з тим, вказані акти не перебачені в якості правових підстав для встановлення щодо особи будь-яких заборон ані Законом України «Про очищення влади», ані Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», що затверджений постановою КМУ № 563 від 16.10.2014, а органи, що видали ці документи не включені до Переліку органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.ч. 3 та 4 ст.1 Закону України «Про очищення влади», затверджений постановою КМУ № 563 від 16.10.2014. За сукупністю наведених обставин позивач та його представник просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав письмові заперечення поти адміністративного позову, в яких зазначив, що перевірку щодо позивача проведено у відповідності до норм Закону України «Про очищення влади», який набув чинності 16.10.2014. Повідомив, що за дорученням Кабінету Міністрів України від 21.09.2015 року було створено спільну робочу групу з представників Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України, Національного агентства з питань державної служби та Секретаріату Кабінету Міністрів України, якою у період з 29.09.2015 по 08.10.2015 проведено перевірку щодо виконання ДФC норм зазначеного Закону України «Про очищення влади», Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.ч. 3 і 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою КМУ від 16.10.2014 № 563. За результатами перевірки складено Звіт від 21.10.2015, в якому визначено категорію керівних посад, перебування на яких у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 є підставою для звільнення працівників відповідно до п. 72 ч. 1 ст. 36 КЗпП України та застосування відповідних заборон до них. Зокрема, під дію Закону України «Про очищення влади» підпадають працівники апарату ДФС, які у період з 25.02.2010 по 22.02.2014 сукупно не менше одного року працювали на посадах керівників, заступників керівників самостійних структурних підрозділів Державної митної служби України, Державної податкової адміністрації (служби) України, Міністерства доходів і зборів України, керівників, заступників керівників їх територіальних органів, а також ті, хто обіймали зазначені посади у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 та не були звільнені в цей період з відповідної посади за власним бажанням. Відповідно до п. 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 зобов'язано ДФС забезпечити виконання Закону України «Про очищення влади» в частині прийняття відповідних рішень щодо посадових осіб ДФС.

На підставі зазначених вище актів ДФС проведено перевірку достовірностей відомостей щодо застосування заборон, передбачених ч.ч. 1,3,4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» щодо ОСОБА_1 В період з 25.02.2010 по 22.02.2014 ОСОБА_1 займав такі посади: з 17.08.2009 по 09.03.2010 - заступник начальника Куп'янської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил; з 10.03.2010 по 10.03.2011 - заступник начальника Кримської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 26.07.2011 по 21.09.2011 - виконуючий обов'язки заступника начальника Львівської митниці - начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 22.09.2011 по 18.01.2012 - заступник начальника Львівської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 15.10.2012 по 12.11.2012 - виконуючий обов'язки заступника начальника Луганської митниці- начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 13.11.2012 по 24.04.2013 - заступник начальника Луганської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил. Відтак, відповідач вважає правомірним проведення перевірки щодо позивача та складання довідки про застосування заборон, в зв'язку з чим просить відмовити у задоволені позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.11.2017 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні 06.12.2017 року.

В зв'язку з перебуванням судді Григоровича П.О. на лікарняному, розгляд справи відкладено на 31.01.2018.

В судовому засіданні 31.01.2018 позивач заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з огляду на підстави, зазначені в позові та письмових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснила, що Позивач підпадає під критерії здійснення очищення влади (люстрації), а довідка, складена Державною фіскальною службою України про результати перевірки та викладена у ній інформація щодо застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» чинному законодавству відповідає. У зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 за період з 25.02.2010 по 22.02.2014 займав такі посади: з 17.08.2009 по 09.03.2010 - заступник начальника Куп'янської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушення митних правил; з 10.03.2010 по 10.03.2011 - заступник начальника Кримської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 26.07.2011 по 21.09.2011 - виконуючий обов'язки заступника начальника Львівської митниці - начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 22.09.2011 по 18.01.2012 - заступник начальника Львівської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 15.10.2012 по 12.11.2012 - виконуючий обов'язки заступника начальника Луганської митниці- начальника служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил; з 13.11.2012 по 24.04.2013 - заступник начальника Луганської митниці - начальник служби боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил. Вказаний факт визнається сторонами та підтверджується даними трудової книжки Позивача та змістом довідки Державної фіскальної служби про результати перевірки передбаченої Законом України «Про очищення влади» від 25.12.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 04.10.2013 року по 22.02.2014 року ОСОБА_1 обіймав посади: з 04.10.2013 - головний спеціаліст третього відділу досліджень розслідувань Київського міського територіального відділення АМК; а з 05.12.2013 до 06.10.2014 - головного державного інспектора відділу у взаємної адміністративної допомоги управління боротьби з контрабандою та митними правопорушеннями Головного оперативного управління Міністерства доходів і зборів України. Вказаний факт підтверджується даними трудової книжки Позивача.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 Закону передбачено, що заборона, передбачена ч.3 ст.1 Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури країни, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

В період з 25.02.2010 року по 22.02.2014 року сукупно більше одного року ОСОБА_1 обіймав посади заступника керівника територіального органу Державної митної служби України, яка відповідно до положення «Про Державну митну службу», затвердженого Указом Президента України від 12.05.2011 року №582/2011, тільки реалізовує державну політику у сфері митної справи, але позбавлена повноважень щодо формування податкової та /або митної політики. Так, відповідно до чинного на момент спірних правовідносин Положення про Державну митну службу України, що затверджене указом Президента України від 12.05.2011 № 582/2011 Держмитслужба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері державної митної політики.

З аналізу норм п. 8 ч. 1 статті 3 Закону України «Про очищення влади» вбачається, що обов`язковою умовою для застосування заборони, передбаченої цим Законом є наявність двох умов: забезпечення формування державної податкової та/або митної політики та реалізація державної податкової та/або митної політики, при цьому забезпечення формування та реалізація політики повинні здійснюватися одночасно.

Відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» такі повноваження належать відповідним міністерствам, а відповідно до Положення про ДМС України, остання утворюється лише для реалізації державної політики у сфері державної митної справи.

Враховуючи, що у період з 21.11.2013 року по 22.02.2014 року ОСОБА_1 не обіймав посад керівника/заступника керівника в територіального органу центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної податкової та/або митної політики, до позивача не підлягав застосуванню п. 8. ч 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади». Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 2.06.2017 року №К/800/33174/16.

Крім того, в ч. 2 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» задекларовано мету очищення влади, яка полягає у недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Доказів вчинення позивачем будь - яких дій, тим більше протиправних, прийняття рішень чи допущення бездіяльності, які б були спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини відповідачем не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про очищення влади» очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно з абз. 1 ч. 4 та ч. 5 ст. 5 Закону України «Про очищення влади» організація проведення перевірки осіб (крім професійних суддів та осіб, зазначених в абзаці третьому цієї частини) покладається на керівника відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої здійснюється перевірка. Перевірці підлягають: достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону; достовірність відомостей щодо наявності майна (майнових прав) та відповідність вартості майна (майнових прав), вказаного (вказаних) у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, поданій особою за минулий рік за формою, що встановлена Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (далі - декларація), набутого (набутих) за час перебування на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, доходам, отриманим із законних джерел.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 "Про деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади" затверджено Порядок проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, перебачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади"; перелік органів, що проводять перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до цього Порядку вбачається, що перевірка достовірності відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" проводиться керівником відповідного органу, до повноважень якого належить звільнення з посади особи, стосовно якої проводиться перевірка (далі - керівник органу), згідно з планом проведення перевірок, затвердженим Кабінетом Міністрів України, Керівник відповідного органу приймає рішення про початок проведення перевірки у відповідному органі (далі - початок проведення перевірки в органі), в якому встановлює дату початку проведення перевірки, а також відповідальним за проведення перевірки визначає кадрову службу чи інший структурний підрозділ такого органу (далі - відповідальний структурний підрозділ).

Таким чином, у даному випадку організація перевірки щодо позивача, відповідно до вимог Закону України "Про очищення влади" була покладена на Голову Державної фіскальної служби України.

У ході перевірки достовірності відомостей щодо ОСОБА_1 та щодо наявності підстав для застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади" надсилалися запити до Міністерства юстиції України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Державної судової адміністрації України, ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

За результатами розгляду запитів Державною фіскальною службою були отримані: витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" від 08.05.2015 № 156586/14, відповідно до якого "за вказаними пошуковими відомостями в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" інформація щодо ОСОБА_1 відсутня", лист Державної судової адміністрації України від 18.05.2015 № 10-9537/15 відповідно до якого "за результатами розгляду запиту Державної фіскальної служби України № 8554/5/99-99-04-03-01-16 від 03 грудня 2014 року про проведення перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" стосовно ОСОБА_1 Державна судова адміністрація України повідомляє, що "станом на 03.12.2014 року за інформаційно-пошуковими реквізитами "прізвища, ім'я, по-батькові, дата та місце народження" судові рішення за критеріями, встановленими частинами 3, 5-7 статті 3 Закону України "Про очищення влади" в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні"; лист Генпрокуратури від 06.01.2015 № 11/2/2-71 вих.15, відповідно до якого "Генеральною прокуратурою проведено перевірку стосовно ОСОБА_1 та встановлено, що вказані особи у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року на прокурорсько-слічих посадах в органах прокуратури не працювали і заходи, передбачені пунктом 12 частини другої та частиною 3 статті 3 Закону України "Про очищення влади" не здійснювали"; висновок перевірки достовірності відомостей, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 5 Закону України "Про очищення влади" Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 02.02.2015 № 137/26-54-17-03 відповідно до якого "ОСОБА_1 у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2013 рік вказано достовірні відомості щодо наявності майна (майнових прав) набутого (набутих) ОСОБА_1 під час перебування на посадах визначених у пунктах 1-10 частини 1 статті 2 Закону України "Про очищення влади", які відповідають наявній у податковій інформації про майно ОСОБА_1Доходи ОСОБА_1 отримані із законних джерел"; лист Міністерства внутрішніх справ від 03.11.2015 № 39519/ІІІх, в якому було повідомлено, що ОСОБА_1 у період з 21.11.2013 по 22.02.2014 на посадах в органах внутрішніх справ не працював і заходи, передбачені пунктами 9,10,11 частини другої та частиною третьою статті 3 Закону України "Про очищення влади" не здійснював.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу № 1 та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 2 Конвенції № 11 від 25.06.1958 року "Про дискримінацію у сфері праці і зайнятості" (ратифікована Україною 04.08.1961 р.) передбачено, що кожний член Організації, для якого ця Конвенція є чинною, зобов'язується визначити й проводити національну політику, спрямовану на заохочення, методами, що узгоджуються з національними умовами й практикою, рівності можливостей та поводження стосовно праці й занять з метою викорінення будь-якої дискримінації з приводу них.

Будь-які заходи, спрямовані проти особи, відносно якої є обґрунтовані підозри чи доведено, що вона займається діяльністю, яка підриває безпеку держави, не вважаються дискримінацією за умови, що заінтересована особа має право звертатись до компетентного органу, створеного відповідно до національної практики (ст. 4 цієї Конвенції).

Крім того, необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів наголошується й у Резолюції Парламентської асамблеї ООН Європи від 27 червня 1996 року № 1096 "Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем".

Зокрема, Парламентська асамблея Ради Європи надала державам-членам Ради Європи рекомендації, яких слід дотримуватися при запровадженні процедурних заходів, які можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена у кожному конкретному випадку, а особі яка піддається такій процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду.

Крім того, суд звертає увагу на те, що підставами для внесення до довідки інформації про те, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади" є, крім іншого, звіт про результати проведення перевірки щодо виконання ДФС норм Закону України "Про очищення влади" від 21.10.2015 року, пункт 6 витягу з протоколу № 116 засідання Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року.

Разом з тим, суд зауважує, що законодавством вказані акти не передбачені в якості правової підстави застосування заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади". Складання таких актів не передбачено Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 563 від 16.10.2014 , а органи, що їх видали не включені в Перелік органів, що проводять таку перевірку.

Крім того, відповідно до п. 492 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 "Деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади" у разі звільнення особи (крім переведення) або її смерті перевірка припиняється, керівник органу, в якому проводиться перевірка, надсилає не пізніш як на третій день з дня звільнення особи або отримання документа про її смерть до органів перевірки повідомлення про припинення перевірки за формою згідно з додатком 7 постанови. Як вбачається з наданих до суду матеріалів Позивача згідно Наказу Державної фіскальної служби України від 23.12.2015 року № 1121-о Позивача було звільнено з посади начальника управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Київської митниці ДФС за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, а довідка була складена та підписана 25 грудня 2015 року тобто через два дні після того, як Позивач не працював та був звільнений з Київської митниці ДФС. Вказаний факт сторонами не оспорюється та підтверджується відомостями трудової книжки Позивача. Одночасно Державна фіскальна служба мала б припинити перевірку стосовно ОСОБА_1 відповідно до вимог п. 492 постанови Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563 "Деякі питання реалізації Закону України "Про очищення влади", чого зроблено не було.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Дії відповідача цим вимогам не відповідають.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним дії Державної фіскальної служби України по проведенню перевірки стосовно ОСОБА_1 та фіксації її результатів у довідці Державної фіскальної служби України від 25.12.2015 про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади".

3. Визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України по складанню довідки від 25.12.2015 про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади" стосовно ОСОБА_1 в частині зазначення у ній відомостей, що "до ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

4. Зобов'язати Державну фіскальну службу України скасувати довідку Державної фіскальної служби України від 25.12.2015 про результати перевірки, передбаченої Законом України "Про очищення влади", якою встановлено, що до ОСОБА_1 застосовується заборона, передбачена частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст складено 08.02.2018.

Головуючий суддя П.О. Григорович

Судді С.К. Каракашьян

І.В. Смолій