Справа № 803/756/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/9038/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,
суддів Багрія В.М., Гінди О.М.,
за участі секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року (суддя Костюкевич С.Ф., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 27 червня 2017 року звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності командира Військової частини щодо відмови у виплаті йому грошової компенсації за неотримане речове майно та зобов`язання нарахувати та виплати грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 16670 грн 72 коп, без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором. В обґрунтування позову покликається на положення «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, за змістом якого військовослужбовцям у разі звільнення з військової служби виплачується грошова компенсація з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення. Вважає протиправною відмову командира Військової частини у виплаті грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки така є безпідставною та порушує його законні, гарантовані чинним законодавством права.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року у справі №803/756/17 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує, що право на отримання компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у відповідності до п.2 Порядку №178 мають лише військовослужбовці, які проходять військову службу, а не особи, які вже звільнені з військової служби. Наголошує, що оскільки позивач із заявою про виплату грошової компенсації вартості речового майна звернувся після виключення його із списків особового складу частини, тобто вже не в статусі військовослужбовця, то на нього не можуть поширюватись норми Порядку №178, відтак підстав для виплати грошової компенсації у відповідача немає.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із протиправності дій відповідача та наявністю передбачених чинним законодавством підстав для виплати позивачу компенсації вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України на посаді техніка відділу зберігання пального, та має військове звання прапорщик.
Наказом командира Військової частини (по особовому складу) від 30.03.2017 №2-РС відповідно до пп.» б» п.1 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивача звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я, а з 31.03.2017 виключено із списків особового складу по всіх видах забезпечення Військової частини. Одночасно з виключенням із списків особового складу Військової частини, з позивачем проведено остаточний розрахунок, що включає премію, одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення.
Водночас командуванням Військової частини видано довідку-розрахунок від 30.03.2017 №1 на компенсацію замість належнихдо видачі предметів речового майна прапорщику ОСОБА_1 10.05.2017 позивач звернувся до командира Військової частини із заявою, у якій просив виплатити йому грошові кошти по заборгованості за неотримане речове майно в сумі 16670 грн 72 коп згідно Довідки. Листом Військової частини від 17.05.2017 №614 позивачу було відмовлено із посиланням на те, що оскільки ОСОБА_1 втратив статус військовослужбовця військової частини, то відсутні правові підстави для видачі грошової компенсації вартості речового майна. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначаються, а також єдина система їх соціального та правового захисту встановлюється і гарантується Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст.1 цього Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За правилами ст.1-1 Закону №2011-XII законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Згідно із п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено Порядком №178.
Пунктом 3 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пп.4, 5 Порядку №178).

Аналіз наведених правових норм показав, що військовослужбовцю гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби.
Зазначені гарантії реалізуються за заявочним принципом, тобто відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. Таким чином, апеляційний суд вважає, що отримання грошової компенсації речового майна у зв`язку із звільненням з військової служби у повній мірі відповідає приписам ст.9-1 Закону №2011-XII, та п.3 Порядку №178.

Водночас, як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на момент виключення позивача зі списків особового складу Військової частини, із відповідним рапортом (заявою) до командира (начальника) Військової частини позивач не звертався, відповідні вимоги перед відповідачем не ставив, чим не дотримався правил, передбачених п.4 Порядку №178. Відповідне звернення позивача до відповідача відбулось лише 10.05.2017, тобто в момент, коли ОСОБА_1 вже втратив статус військовослужбовця, та як наслідок втратив право на отримання відповідної грошової компенсації.

Отже, на момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Законом №2011-XII, та Порядком №178 не передбачено права грошової компенсації вартості за не отримане речове майно для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що положення статті 9-1 Закону №2011-XII на позивача не розповсюджуються, оскільки вказана норма регулює порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом перебувають на кадровій військовій службі, та не можуть бути застосовані до військовослужбовців звільнених з військової служби, оскільки вказаними положеннями Закону не передбачено виплату заборгованості по речовому майну військовослужбовцям, що були звільнені зі служби.

Вищевикладене повністю спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Окрім цього, варто звернути увагу також на п.242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, яким визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Позивач під час звільнення його з військової служби своїм правом не скористався, надав згоду на виключення його зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків, чим фактично позбавив себе права на одержання компенсації вартості неотриманого речового майна в майбутньому.

Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв постанову, врахувавши лише позицію позивача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги відповідача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 14 липня 2017 року скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 21 лютого 2018 року