Справа № 816/183/18
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/183/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супруна Є.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу №816/183/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Полтавській області) , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду звернення ОСОБА_1 з приводу надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9812 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населеного пункту, оформлену листом від 02.01.2018 №11/0/26-18;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відмова відповідача суперечить вимогам закону, оскільки надана з підстав не передбачених статтею 123 Земельного кодексу України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 24.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

12.02.2018 відповідач надав відзив на позов, в якому вказував, що листом ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 02.01.2018 №11/0/26-18 не було відмовлено позивачу у наданні дозволу, а лише запропоновано подати разом з необхідним переліком документів клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413, яка є обов'язковою до виконання (а.с. 28-31).

14.02.2018 позивач надав відповідь на відзив, в якій вказує, що вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, тоді як рішення відповідача не містить жодного законного обґрунтування. Твердження відповідача про неможливість втручання у його дискреційні повноваження спростовує фактом обрання належного способу захисту порушеного права з метою убезпечення від подальших порушень з боку суб'єкта владних повноважень. Судовий контроль вважає необхідним з огляду на неодноразові відмови відповідача на аналогічні клопотання ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи суд встановив, що 15.12.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,9812 га на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 32).

До заяви позивач додав: копію паспорта, копію ідентифікаційного коду та графічний матеріал із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

02.01.2018 заступник начальника ГУ Держгеокадастру у Полтавській області Остапенко Л.О. надав відповідь вих. № 11/0/26-18, в якій повідомив, що надання дозволів на розроблення документації із землеустрою та передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у приватну власність в межах норм безоплатної приватизації Головне управління здійснюватиме насамперед учасникам антитерористичної операції, з урахуванням позиції сільської та селищної ради під час надання (передачі) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність громадянам (а.с. 34).

Позивач, розцінюючи вищезазначений лист ГУ Держгеокадастру у Полтавській області як бездіяльність щодо розгляду його звернення, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю урегульовано Земельним кодексом України.

Так, згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

За приписами частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Як визначено частиною сьомою згаданої статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Як встановив суд, відповідач у своєму рішенні не надав чіткої відповіді по суті заяви ОСОБА_1, а лише повідомив про наявність постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №413 "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними" (надалі - постанова №413), якою запроваджено принцип пріоритетності у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою насамперед учасникам антитерористичної операції.

Такі дії відповідача фактично обмежують позивача (який не є учасником антитерористичної операції) у реалізації його власного права на отримання у власність земельної ділянки, гарантованого Конституцією України та Земельним кодексом України, що є неприпустимим.

Статтею 118 Земельного кодексу України встановлено, що органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Оскільки позивач звертався саме із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою в порядку статті 118 Земельного кодексу України, а не із заявою щодо роз'яснення процедури отримання такого дозволу, то надану заявнику відповідь суд розцінює як відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Як було аргументовано судом вище, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Зміст оскаржуваного листа відповідача від 02.01.2018 № 11/0/26-18 не містить посилань на обставини передбачені статтею 118 Земельного кодексу України.

Суд погоджується з твердженнями відповідача, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Разом з тим постанова № 413 не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо надання земельних ділянок у власність та не прийнята відповідно до певного закону чи на виконання такого закону, яким регулюються вимоги щодо обмеження розташування земельних ділянок, а лише затверджує стратегію (план діяльності на певний період) удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

До того ж, відповідно до вимог статті 6 Земельного кодексу України, виключно до повноважень Верховної Ради України віднесено регулювання земельних відносин шляхом прийняття законів.

Таким чином відповідач не довів суду правомірність відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Зважаючи на викладене та беручи до уваги наявність у позивача нереалізованого права, суд дійшов висновку про безпідставність відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, у зв'язку з чим порушене право підлягає поновленню шляхом зобов'язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву ОСОБА_1, тоді як сформульована у позові вимога про зобов'язання відповідача надати відповідний дозвіл задоволенню не підлягає з огляду на наявність у відповідача дискреційних повноважень.

Саме таку форму правового регулювання в адміністративному судочинстві законодавець передбачив для подібних випадків, зазначивши в абзаці другому частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, що у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Як зазначає позивач, він неодноразово звертався до ГУ Держгеокадастру у Полтавській області стосовно отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, однак щоразу отримував невмотивовані відмови аналогічного змісту від 10.05.2017 №5371/6-17 (а.с. 19), №5370/6-17 (а.с. 20), від 10.07.2017 №9558/6-17, від 05.09.2017 №12705/6-17 (а.с. 22).

Зважаючи на обставини даної справи, враховуючи неодноразові відмови відповідача, суд з метою відновлення порушених прав позивача, на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі та зобов'язати ГУ Держгеокадастру в Полтавській області подати до суду звіт про виконання даного рішення суду в місячний термін з дня набрання рішенням законної сили.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36021, РНОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36038, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області у формі листа від 02.01.2018 №11/0/26-18 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9812 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населеного пункту.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) вирішити питання про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9812 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області за межами населеного пункту, за заявою гр. ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 36021, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) від 15.12.2017, з урахуванням висновків суду.

В решті позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 36021, РНОКПП НОМЕР_1) частину судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору у сумі 352 (триста п'ятдесят дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, 36039, ) подати до суду звіт про виконання даного рішення суду в місячний термін з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун