Справа № 826/5824/15
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5824/15 Суддя першої інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся 31 березня 2015 року до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. З урахуванням уточнених і збільшених позовних вимог, поданих 04 серпня 2015 року та 15 жовтня 2015 року, просив визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування йому з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року 79% грошового забезпечення з порушенням, положень Закону №2262-ХІІ, у відповідності до якого розмір пенсії мені був призначений 89% грошового забезпечення, і що це є недорахуванням пенсії, що в результаті призвело до створення боргу пенсії, з урахуванням здійснених у зазначений період виплат, на неправильно нараховану відповідачем суму 25355,89 грн., яка повинна складати суму 37089,87 грн, але в дійсності сума боргу значно вища через неправильне застосування відповідачем Законів України № 2262-XII, № 3551-XII та № 796-XIІ; недорахування розміру пенсії на неправильно нараховану відповідачем суму 25355,89 грн., яка в дійсності, як сума боргу, значно вища через неправильне застосування відповідачем Законів України № 2262-XII, № 3551-XII та № 796-XIІ і невиплату йому до цього часу з вини ГУ ПФУ в м. Києві, призвело до порушення строків їх виплати і втрати ним частини доходів, тому підлягає компенсації з вересня 2014 року і до прийняття рішення судом. Вважає, що відповідач без наявності у нього пенсійної справи позивача № 2719, яку він отримав від МВСУ лише по супровідному листу від 21.02.14 року № 15/5-774, не мав права не надати позивачу копію цього супровідного листа від 21.02.14 року та стверджувати, що це є службові відносини між ним і МВС України, у зв'язку з чим є неналежним платником пенсії з неукладеними з позивачем правовідносинами, тому просив суд зобов'язати його повернути пенсійну справу № 2719 до МВС України, та для цього повністю розрахуватись з ним з боргом; відповідач незаконно не врахував довідку МВС України від 05.06.12 року вих. №15/5-2719 про те, що з 01.04.12 року позивач повинен отримувати пенсію тільки на підставі основних видів його грошового забезпечення у сумі 11754,34 грн. Відповідач неправомірно при перерахуваннях і виплатах пенсії позивачу застосовував Закони України № 2262-XII, № 3551-XII та № 796-XIІ. Просив невідкладно виплатити станом на день вирішення справи судом заборговану йому пенсію з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року, яка в табличному Розрахунку відповідача неправильно вказана під сумою 25355,89 грн., і невиплачену йому до цього часу з порушенням строків її виплати із компенсацією інфляції цього боргу станом на день прийняття рішення судом у встановленій судом сумі. У зв'язку із складною специфікою діяльності відповідача, яка регулююється нормативними вимогами для перерахунків і виплат пенсії, просив зобов'язати відповідача вчинити дії із наданням суду підстав постійного збільшення ним нарахувань для виплати йому пенсії, без чого неможливо здійснити правильне нарахування для прийняття рішення судом, а саме: 1) з травня 2010р.; 2) з липня 2010р.; 3) з жовтня 2010р.; 4) з грудня 2010р.; 5 з січня 2011р.; 6) з квітня 1011р.; 7) з серпня 2011р.; 8) з жовтня 2011р.; 9) з грудня 2011р.; 10) з січня 2012р.; 11) з квітня 2012р.; 12) з липня 2012р.; 13) з вересня 2012р.; 14) з жовтня 2012р.; 15) з грудня 2012р.; 16) з січня 2013р.; 17) з грудня 2013р.; 18) з травня 2014р.; 19) з червня 2014р.; 20) з липня 2014р. Встановити судом дійсну суму боргу відповідача за належною йому пенсією з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року.

Вважає, що має право на постійну пенсію, а відповідач не бажає її виплачувати та незаконно користується його коштами та спричиняє позивачу шкоду і збитки за рахунок щомісячної інфляції, а тому він має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати. Крім цього, зазначає, що, на його думку, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві є неналежним платником належної йому пенсії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року задоволено вказаний адміністративний позов частково. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати і виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати частини пенсії за період пропущення строків виплати нарахованих доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат». В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої як незаконну та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Свої вимоги обгрунтовує тим, що, на його думку, оскаржувана постанову суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Відповідачем подано письмові заперечення на вказану апеляційну скаргу, за змістом яких вважає апеляційну скаргу позивача необгрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, зазначає про відсутність підстав для його скасування.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року апеляційне провадження в даній справі зупинено для надання відповідачем витребуваних додаткових розрахунків. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві письмові розрахунки за період з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року компенсації ОСОБА_2 втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати з урахуванням індексу інфляції за вказаний період відповідно до його повного і належного грошового забезпечення. Зобов'язано відповідача витребувані письмові розрахунки надати до суду до 25 січня 2018 року. Судове засідання призначено на 01 лютого 2018 року об 11 годині 20 хвилин.

Учасники справи про дату, час і місце слухання справи 01 лютого 2018 року в розумінні вимог КАС України повідомлені належним чином, до суду апеляційної інстанції не з'явилися, про причини неявки учасники справи апеляційний суд не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог позивача, які викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - зміні в частині задоволених позовних вимог з таких підстав.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції змінює судове рішення суду першої інстанції повністю або частково, якщо визнає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права або порушив норми процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

У 1997 році ОСОБА_4 згідно наказу № 181 л/с від 16 травня 1997 року звільнений з органів внутрішніх справ на пенсію за вислугу років на підставі пункту 65 "б" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Як вбачається із грошового атестату та висновку про призначення пенсії за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" від 09 квітня 1992 року, складених 12 червня 1997 року та 17 червня 1997 року відповідно, позивачу призначено пенсію у розмірі 84% з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, 35% надбавки за вислугу років та 15% надбавки за таємність.

З 01 червня 1997 року позивачу проведено перерахунок розміру пенсії з урахуванням наявності у нього статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідності 2 групи - інвалід війни, одержаної внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У подальшому, з 01 грудня 1999 року виплата пенсії згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" позивачу була поновлена та неодноразово перерахована у зв'язку зі зміною законодавства, що регулювало розмір та склад грошового забезпечення, з якого обраховувалась пенсія.

У зв'язку з прийняттям Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" стаття 99 якого закріпила, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного фонду України, а виплата пенсій, в тому числі призначених до введення в дію цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду через установи ВАТ "Ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера або за його бажанням через установи банків, з якими Пенсійним фондом України укладено відповідні договори, на підставі документів та у порядку, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", 16 березня 2007 року пенсійна справа позивача була передана від органів Міністерства внутрішніх справ України органам Пенсійного фонду України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та збору, ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

За Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 р. № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008 р. № 5-5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 21 травня 2002 р. за № 442/6730, управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду. Тобто Управління Пенсійного фонду України є державним органом.

На підставі наявних у пенсійній справі позивача документів ГУ ПФУ в м. Києві протягом 2007 року продовжило виплачувати пенсію ОСОБА_2 у розмірі 5042,36 грн., визначеному пенсійним відділом Департаменту фінансових ресурсів та економіки МВС України.

У зв'язку з прийняттям 07 листопада 2007 року Кабінетом Міністрів України постанови № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" та набрання нею чинності з 01 січня 2008 року, на виконання приписів статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на підставі довідки відділу забезпечення пенсійних виплат ДФЗБО МВС України про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від травня 2008 року, пенсійним органом ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2008 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач зазначає, що до 01.01.2008 року він отримував військову пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із розрахунку 89% від грошового забезпечення, яку із бюджету отримував від роботодавця, з яким перебував у службових правовідносинах - МВС України, однак надалі вже відповідач виплачував пенсію із розрахунку 79 % від грошового забезпечення.

Також судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в міста Києві, Міністерства внутрішніх справі України про визнання протиправною довідки Міністерства внутрішніх справ України про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії за травень 2008 року; зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати ОСОБА_2 пенсію після 01 січня 2008 року, згідно збільшення посадового окладу до 1500,00 грн., 40 % надбавки за вислугу років до 654,00 грн., 15 % за таємність до 225,00 грн., 50 % за особливо важливі завдання до 1144,50 грн., премію 37 % до 1631,15 грн., з додатковим введенням надбавки за службу в УБОЗ 750,00 грн., із врахуванням 90 % надбавки за безперервну службу у сумі 2013,27 грн. та 100% надбавки у сумі 462,00 грн., а також нарахувати пенсію із розрахунку 89% від грошового забезпечення і підвищити її за вислугу років на 350% мінімальної пенсії за віком як інваліду війни ІІ групи та виплатити різницю від перерахунку пенсії і її збільшення на день прийняття судового рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2013 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2013 року скасовано в частині відмови у задоволенні адміністративного позову щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати ОСОБА_2 пенсію із розрахунку 89 % від грошового забезпечення з 25 квітня 2010 року.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати ОСОБА_2 пенсію із розрахунку 89 % від грошового забезпечення з 25 квітня 2010 року задоволено, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати ОСОБА_2 пенсію із розрахунку 89 % від грошового забезпечення з 25 квітня 2010 року. У решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 грудня 2013 року залишено без змін.

За змістом листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12 серпня 2014 року № 18268/12/н-1884, позивачу на його звернення від 14.07.2014 року повідомлено, що рішення судів у справах щодо пенсійного забезпечення, які набрали законної сили, виконуються органами Пенсійного фонду України в межах покладених судом зобов'язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством.

Також вказано, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-15232/10/2670 Управлінням проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 в порядку, визначеному судовим рішенням та здійснено нарахування коштів за період з 25 квітня 2010 року по 31 серпня 2014 року у сумі 25355,89 грн. Зазначено, що нараховану суму коштів включено у додаткову відомість за серпень 2014 року.

Не погоджуючись з вказаною відповіддю відповідача та вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду. Під час розгляду справи позивач уточнював та збільшував позовні вимоги.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд першої інстанції задовольнив адміністративний позов частково.

З огляду на викладені обставини колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Виплати сум пенсій у розмірах, що перевищують її розміри, обчислені відповідно до чинного законодавства, може здійснюватися у разі надходження відповідних коштів Державного бюджету України.

В своїх письмових поясненнях відповідач повідомив, що ст. 13 даного Закону (в редакції Закону від 09.04.1992 року) було передбачено, що особам, яким призначено пенсію за вислугу років і брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшувався на 10%, а віднесеним до категорії 2,3 - на 5% відповідних сум грошового забезпечення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року № 3591-VI положення про збільшення пенсій учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС було вилучено.

Відповідно до ст. 63 Закону, усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із прийнятою Кабінетом Міністрів України постановою від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» Управлінням, з 01.01.2008 року було проведено перерахунок раніше призначеної ОСОБА_2 пенсії за вислугу років у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393» та чинної на цю дату редакції Закону, яким не передбачено збільшення розміру пенсії за вислугу років на 10 % відповідних сум грошового забезпечення особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до 1-ої категорії постраждалих, та на 5% особам, віднесеним до 2 та 3 категорії.

Встановлено, що на звернення позивача від 05.01.2015 року відповідачем, крім іншого, повідомлено, що нараховані ОСОБА_2 кошти на виконання рішення суду в сумі 25355,89 грн. знаходяться на обліку в Управлінні, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою», затверджено Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою, яким передбачено, що рішення - виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Судом першої інстанції було встановлено, що фактично позивач не згоден з тим, що виплати сум пенсій у розмірах, що перевищують її розміри, обчислені відповідно до чинного законодавства, можуть здійснюватися у разі надходження відповідних коштів Державного бюджету України.

Позивач як на підставу для доведення вказаного посилається на зазначення у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року, що «у 2006 році розмір пенсії становив 89% грошового забезпечення позивача ( 55%+24%( 8х3 )+10% ). Зменшення пенсії відповідача за вислугу років до 79% грошового забезпечення на думку колегії суддів є протиправним, та таким що в порушення ст. 22 Конституції України, звужує право позивача на отримання пенсії у розмірі, визначеного чинним на момент її призначення законодавством.

Внесення змін до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якими зменшено розміри пенсій військовослужбовців, не є підставою для зменшення розміру раніше призначеної позивачу пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права дійшов помилкового висновку про необхідність відмовити в задоволенні адміністративного позову в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в міста Києві щодо нарахування та виплати позивачу пенсії в розмірі, меншому ніж це передбачено положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», протиправними та зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу пенсії, призначеної відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 89 % грошового забезпечення з урахуванням здійснених виплат».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане посилання позивача не стосується суті порушеного питання, оскільки, як зазначає ОСОБА_4, останній не згоден, зокрема, з виплатою донарахованої суми пенсії у разі надходження відповідних коштів Державного бюджету України. Нараховану суму коштів включено у додаткову відомість за серпень 2014 року.

З 1 січня 2013 року набув чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року № 4901-VI, який встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання.

Частиною 1 статті 2 цього Закону визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

За частинами 1, 2 статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до Державної казначейської служби України у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

За статтею 7 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Виходячи з положень Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"та приписів Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, органи Державної казначейської служби на теперішній час не мають повноважень для зобов'язання іншого органу вчинити певні дії та можливості прийняти до виконання виконавчий документ без зазначення суми коштів, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України.

Судові рішення у справах щодо пенсійного забезпечення виконуються органами Пенсійного фонду України у межах покладених судом зобов'язань, з урахуванням повноважень, визначених чинним законодавством. Виплата коштів здійснюється виключно через органи казначейства шляхом списання коштів з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані.

Таким чином, судом першої інстанції було встановлено, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-15232/10/2670 Управлінням проведено перерахунок пенсії позивача в порядку, визначеному даним судовим рішенням, а саме: перераховано ОСОБА_2 пенсію із розрахунку 89% від грошового забезпечення з 25.05.2010 року та здійснено нарахування коштів за період з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року в сумі 25355,89 грн., нараховану суму коштів включено в додаткову відомість за серпень 2014 року (Т.1, а.с. 222).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсй, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, а бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України.

Тобто, відповідач вказує причиною невиконання органами Пенсійного фонду постанови суду першої інстанції відсутність бюджетних коштів, передбачених на виконання рішення суду.

Позивач також заявив позовні вимоги про визнання протиправними рішення і дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про нарахування ОСОБА_2 заборгованої пенсії з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року у розмірі 89% грошового забезпечення на суму 25355,89 грн., зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві невідкладно виплатити ОСОБА_2 заборговану пенсію з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року у розмірі 89% грошового забезпечення на суму 37069,87 грн. та про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо застосування при перерахунку та виплатах ОСОБА_2 пенсії Законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на викладене колегія суддів враховує наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-15232/10/2670 адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії задоволено частково та, зокрема, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати ОСОБА_2 пенсію з розрахунку 89 % від грошового забезпечення з 25.04.2010 року.

У відповідь на звернення позивача, відповідач листом від 12.08.2014 року № 18268/12/Н-1354 повідомив, що управлінням на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-15232/10/2670 проведено перерахунок його пенсії в порядку, визначеному судовим рішення, та здійснено нарахування коштів за період з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року в сумі 25355,89 грн., яку включено у додаткову відомість за серпень 2014 року.

Також, у вказаному листі відповідач посилався, зокрема, на норми статті 8 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно якої виплата пенсій, доплат та надбавок до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Виплата сум пенсій у розмірах, що перевищують її розміри, обчислені відповідно до чинного законодавства, може здійснюватися у разі надходження відповідних коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною 2 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, встановлено, що обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", а згідно частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Так, Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІV визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 року № 202/98-ВР.

Таким чином, вчинення дій спрямованих на виконання рішень судів, в тому числі застосування заходів впливу в разі їх невиконання та/або неналежного виконання, є виключною компетенцією органів державної виконавчої служби.

Разом з тим, статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, визначено порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Зокрема, частиною 9 вказаної статті передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою.

З огляду на наведене, позивач у зв'язку з невиконанням судового рішення має право звернутися як у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", так і до суду у порядку, встановленому статтею 267 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діяла на час розгляду справи судом першої інстанції.

Така ж позиція викладена і у постанові Вищого адміністративного суду України від 25.09.2014 року № К/800/29154/14.

Судом першої інстанції та колегією суддів було встановлено, що позивач вважає, що має право на заборговану пенсію з 25.04.2010 року по 31.08.2014 року у розмірі 89% грошового забезпечення саме на суму 37069,87 грн, останній не згоден із нарахованою йому за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-15232/10/2670 сумою боргу та порядком її нарахування.

Однак, позивачем в клопотанні про надання судом тлумачення змісту розрахунків відповідача в табличному вигляді для можливості розгляду справи (т. 2 а.с. 79) вказано, що предметом розгляду його справи являється встановлення законності здійсненої відповідачем на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-15232/10/2670 про виплату йому боргу пенсії з 25.04.2010 року із розрахунку 89% грошового забезпечення, а не 79%, таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що фактично позивач оскаржує дії відповідача, пов'язані з виконанням відповідачем такої постанови суду та порушення прав позивача, підтверджених такою постановою.

Положення Закону України від 05.10.2005 року № 2939-IV «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який набрав чинності для зазначеної категорії пенсіонерів з 01.01.2006 року, інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються: II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Оскільки положення даного Закону в частині підвищення пенсії для інвалідів війни набрали чинності 01.01.2006 року і не визнані такими, що не відповідають Конституції України, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у спірних правовідносинах діяв відповідно до вимог чинного законодавства України.

Крім цього, ОСОБА_4 були заявлені до суду вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, зокрема, про визнання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як неналежного платника пенсії ОСОБА_2 та, як наслідок, зобов'язати відповідача повернути пенсійну справу ОСОБА_2 № 2719 до Міністерства внутрішніх справ України та розрахуватись з ОСОБА_4 з боргом.

Щодо вказаних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту приймання-передачі № 12 діючих пенсійних справ центральний апарат МВС України передає, а Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві приймає пенсійні справи за інвентаризаційною відомістю № 12 від 16.03.2007 року.

Відповідно до контрольно-інвентаризаційної відомості по діючим пенсійним справам № 12 від 16.03.2007 року пенсійну справу № 2719 ОСОБА_2 було передано Головному управлінню Пенсійного фонду в місті Києві.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач із зазначеним не згоден, так як вважає передачу пенсійної справи ОСОБА_2 № 2719 такою, що вчинена з порушенням норм чинного законодавства, не зважаючи на те, що він перебуває на обліку в Управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» отримує пенсію за вислугу років.

Згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян" Міністерство оборони, Міністерство внутрішніх справ, Міністерство з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Служба безпеки, Державна податкова адміністрація, Державний департамент з питань виконання покарань та інші органи, що здійснювали призначення пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", мали забезпечити проведення інвентаризації пенсійних справ, виплатних та інших документів, необхідних для виконання функцій з призначення і виплати пенсій особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - призначення і виплата пенсій), передачу їх до 1 січня 2007 року органам Пенсійного фонду України згідно з актами, складеними за формою, що затверджується органами, зазначеними у цьому пункті, за погодженням з Пенсійним фондом України, та виплату пенсій до визначеного строку.

Статтею 99 Закону України від 19.12.2006 року № 489-V "Про Державний бюджет України на 2007 рік" передбачено, що військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", пенсії призначаються (перераховуються) органами Пенсійного фонду України. Виплата пенсій, в тому числі призначених до введення в дію цього Закону, здійснюється органами Пенсійного фонду через установи ВАТ "Ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера або за його бажанням через установи банків, з якими Пенсійним фондом України укладено відповідні договори, на підставі документів та у порядку, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відтак, саме на органи Пенсійного фонду України покладений обов'язок щодо нарахування та виплати пенсії військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що дії відповідача в цій частині є правомірними.

Також позивачем вказано суду, що відповідачем не було надано як йому, так і до суду супровідного листа МВС до ГУ ПФУ в м. Києві від 21.02.2014 року № 15/5-774 про надіслання пенсійної справи № 2719.

ОСОБА_4 зазначено, що на запит останнього відповідач листом від 20.07.2015 року за вих. № 15012/12-Н-7/3 відмовився йому надіслати наведений вище супровідний лист, оскільки вказаний лист стосується службового листування.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (ч. 2 ст. 1 Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону до службової може належати інформація, що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень.

Зокрема, перелік відомостей, що становлять службову інформацію в органах внутрішніх справ, закріплений в наказі Міністерства внутрішніх справ України від 14.05.2012 року № 423 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію в системі Міністерства внутрішніх справ України».

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Отже, встановлену статтями 7, 8, 9 Закону можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації. Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону.

Правова позиція по даному питанню висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.07.2015 року № К/800/2290/15.

За результатами аналізу наведених вище норм Закону колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що за наслідками розгляду запиту позивача відповідачем правомірно відмовлено у наданні супровідного листа Міністерства внутрішніх справ до Головного управління ПФУ в м. Києві від 21.02.2014 року № 15/5-774 про надіслання пенсійної справи № 2719.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неврахування довідки Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2012 року вих. 15/5-2719 про те, що з 01.04.2012 року ОСОБА_4 повинен отримувати пенсію тільки на підставі основних видів грошового забезпечення у сумі 11754,34 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Наведена довідка видана з метою проведення перерахунку пенсії відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 355 від 23.04.2012 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 355 від 23.04.2012 року передбачено здійснити підвищення до пенсій обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 1 липня 2012 року у розмірі 11 відсотків розміру пенсій, з 1 вересня 2012 року до 23 відсотків та з 1 січня 2013 року до 35 відсотків розміру пенсій.

При цьому розміри пенсій, обчислені з урахуванням підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону виходячи з грошового забезпечення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 1 квітня 2012 року.

З метою виконання зазначеного положення Міністерству внутрішніх справ України після набрання чинності цією постановою необхідно забезпечити оформлення та подання до органів Пенсійного фонду України довідок про розмір грошового забезпечення, визначеною відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", станом на 1 квітня 2012 року у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393. Саме тому уповноваженим структурним підрозділом Міністерства внутрішніх справ України департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення для підвищення пенсії.

Тобто, з аналізу Постанови Кабінету Міністрів України № 355 від 23.04.2012 року вбачається, що вищезгадана довідка була надана Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві з метою встановлення граничного розміру підвищення пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

В даному випадку не підлягає застосуванню положення ч. 3 ст.63 названого Закону, яка регулює порядок перерахунку пенсій тому, що Постанова Кабінету Міністрів України № 355 передбачає підвищення до пенсії у відсотковому відношенні до розміру пенсії, а не перерахунок у зв'язку зі зміною розмірів окремих видів грошового забезпечення військовослужбовців.

До того ж нових нормативних актів, починаючи з 01.01.2008 року (дати коли вступила в силу Постанова Кабінету Міністрів України № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"), які б визначали нові розміри грошового забезпечення Кабінету Міністрів України не приймав, на основі ж зазначеної постанови Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проводились перерахунки пенсій з 01.01.2008 року, в тому числі і позивачу.

Отже, зі змісту Постанови Кабінету Міністрів України № 355 можна дійти висновку, що даною Постановою Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, а довідка МВС України від 05.06.2012 року не може бути підставою для перерахунку пенсії, оскільки враховує граничні розміри надбавок, а не фактичну зміну хоча б одного з видів грошового забезпечення військовослужбовця на підставі належного рішення суб'єкта владних повноважень (такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 17 березня 2015 року № 21-641а14 та від 21 квітня 2015 року № 21-145а15).

Відповідно ж до вимог Постанови Кабінет Міністрів України № 355 позивачу було підвищено пенсію з 1 липня 2012 року на 11%, з 1 вересня 2012 року на 23% та з 01 січня 2013 року на 35 % суми основного розміру пенсії.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права позивача не були порушені в цій частині.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для відшкодування ОСОБА_2 втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у випадку донарахування та стягнення таких доходів за рішенням суду, колегія суддів враховує наступне.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - органом ПФУ) добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічного правового висновку дійшла колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 7 листопада 2012 року № 6-131цс12.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно ст.ст. 4, 5, 6 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.

Компенсацію виплачують за рахунок:

власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Зі змісту розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № N/A 2719 за Дорученням № Д N/A2719/18 (датованого 11.08.2014 року), судом першої інстанції встановлено, що пенсіонеру ОСОБА_2 Управлінням здійснено на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2014 року у справі № 2а-15232/10/2670 перерахунок пенсії в порядку, визначеному даним судовим рішенням, в сумі 25355,89 грн. Виплата за даним розрахунком згідно платіжного доручення № 4412 проведена 03.03.2016 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що під час виплат нарахованої за рішенням суду недоплаченої пенсії позивачу відповідач мав застосовувати вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», вказана бездіяльність відповідача щодо недотримання вимог, яка призвела до порушенням вказаного вище Закону, є неправомірною.

Отже, позивач має право на проведення розрахунку і виплату йому компенсації втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати частини пенсії за період пропущення строків виплати нарахованих доходів.

Однак, колегія суддів вважає, що в частині задоволенні позовних вимог судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні, оскільки вказане судове рішення не гарантує дотримання і захист прав, свобод та інтересів позивача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, судове рішення грунтується на засадах верховенства права, є законним і обгрунтованим, висновок суду першої інстанції доводами, викладеними в апеляційній скарзі позивача, не спростовані, то колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його скасування, але дане рішення підлягає зміні в частині задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року змінити в частині задоволення позовних вимог, виклавши другий абзац її резолютивної частини в наступній редакції:

«Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: 01135, АДРЕСА_1) компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати частини пенсії за період пропущення строків виплати нарахованих доходів шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплат».

В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09.02.2018 року.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська