Справа № 826/3369/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

31 січня 2018 року справа №826/3369/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., суддів Арсірія Р.О., Огурцова О.П., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача 1: не з'явились;

позивача 2: не з'явились;

відповідача: Хребета С.І.;

Щербакова М.А.

розглянувши у судовому засідання адміністративну справу

за позовом1. ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач 1, ОСОБА_3) 2. ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач 2, ОСОБА_4.)
доМіністерства соціальної політики України (далі по тексту - відповідач)
про1) визнання протиправними дій посадових осіб Міністерства соціальної політики України; 2) зобов'язання посадових осіб Міністерства соціальної політики України надати у письмовому вигляді обґрунтовану відповідь на запит позивачів від 16 січня 2017 року із посиланнями на норми закону; 3) стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 2 000,00 грн.
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 31 січня 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва у зв'язку із тим, що на їхній запит від 16 січня 2017 року Міністерство соціальної політики України направило відповідь, у якій процитовано норми діючого законодавства та не зазначено інформації по суті запиту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3369/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав до суду заперечення, у якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що Міністерство соціальної політики України у межах дискреційних повноважень надало позивачам обґрунтоване роз'яснення відповідно до Закону України "Про звернення громадян", а також вказало на відсутність факту завдання моральної шкоди.

В судове засіданні 31 січня 2018 року позивачі не прибули, що, в силу частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи; представники відповідача проти позову заперечили.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Кабінету Міністрів України із запитом в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 16 січня 2017 року, у якому просили повідомити, чи має право їхня родина, внутрішньо переміщених осіб, яка має шість малолітніх дітей, стати на квартирний облік за місцем проживання; куди та які необхідно подати документи.

Кабінет Міністрів України надіслав звернення позивачів на розгляд до Міністерства соціальної політики України.

За результатами розгляду запиту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідач у листі від 30 січня 2017 року №8/0/108-17/222 повідомив наступне:

"Відповідно до пункту 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 (зі змінами), внутрішньо переміщені особи з числа інвалідів війни, визначених у пунктах 11-44 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту", та члени їх сімей; а також члени сімей загиблих, визначені абзацами четвертим-восьмим, шістнадцятим-двадцять другим пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", беруться на квартирний облік в будь-якому населеному пункті за їх бажанням в межах території обслуговування органу соціального захисту населення, в якому вони перебувають на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. При цьому члени сім'ї інваліда війни, які мають довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (видану згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509, беруться на квартирний облік разом з ним незалежно від місця перебування на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб".

На думку позивачів, вони звернулись із запитом на підставі норм Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

За визначенням статті 1 Закон України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Разом з тим, на думку колегії суддів, запит позивачів не є запитом на інформацію в контексті Закону України "Про доступ до публічної інформації", оскільки запитувана ними інформація про порядок квартирного обліку громадян не є публічною інформацією у розумінні цього Закону.

Таким чином, до спірних правовідносин належить застосовувати норми Закону України "Про звернення громадян".

Так, відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Стаття 7 Закону України "Про звернення громадян" визначає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані зокрема: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

За приписами частини першої статті 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Наведені норми Закону України "Про звернення громадян" вказують, що звернення громадян, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду тим органом чи посадовою особою органу, до якого подано звернення та до повноважень якого входять питання, порушені у зверненні, зазвичай протягом одного місяця, з обов'язковим повідомленням громадянина про результати розгляду; при цьому орган або посадова особа зобов'язані об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти звернену до них заяву та надати обґрунтовану відповідь за результатами її розгляду.

Дослідивши зміст листа-відповіді відповідача від 30 січня 2017 року №8/0/108-17/222, суд встановив, що він не містить відповідей поставлені позивачами питання у зверненні, а саме інформації про те, чи має право родина ОСОБА_1, які є внутрішньо переміщеними особами та мають шість малолітніх дітей, стати на квартирний облік за місцем проживання; куди та які необхідно подати документи, та фактично у ньому не надано інформацію не по суті звернення, оскільки Міністерство соціальної політики України зазначило лише про положення пункту 8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470.

Наведене свідчить, що відповідь Міністерство соціальної політики України за результатами розгляду звернення позивачів є необґрунтованою, що свідчить фактично про не надання відповіді по суті звернення та є підставою для зобов'язання відповідача всебічно повторно розглянути таке звернення та надати обґрунтовану відповідь за результатами його розгляду, тому числі щодо права родини ОСОБА_1 взяття на квартирний облік за місцем проживання, перелік необхідних документів та назва органу, до якого належить подати зібрані документи.

Разом з тим, позовні вимоги у цій частині належить задовольнити частково, оскільки поведінка відповідача у межах спірних правовідносин має характер протиправної бездіяльності, а не дій, і позивачами не зазначено конкретних посадових осіб, які допустили порушення їхніх прав.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає про наступне.

За визначенням статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту завдання позивачам моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходили позивачі при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди нормативно та документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 (02140, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (02140, АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10; ідентифікаційний код 37567866) щодо розгляду звернення (запиту) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 16 січня 2017 року.

3. Зобов'язати Міністерство соціальної політики України всебічно повторно розглянути звернення (запит) ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 16 січня 2017 року з урахуванням висновків даного рішення та надати обґрунтовану відповідь за результатами його звернення.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.А. Кузьменко

Судді Р.О. Арсірій

О.П. Огурцов