Справа № 351/2272/17
Суддя: Собко В. М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 351/2272/17
Номер провадження №2-а/351/9/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Собка В.М. ,

секретар - Нагірняк В.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовомОСОБА_3 доУправління соціального захисту населення Снятинської РДА про визнання неправомірними дій при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2015-2016р.р. та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Управління соціального захисту населення Снятинської РДА про визнання дій неправомірними при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2015-2016 р.р.. та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, інвалід ІІ групи, захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 48 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Управлінням соціального захисту населення виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно вище вказаного Закону не проводились. Виплату проведено згідно Постанови КМ України №562 від 12.07.2005р. у розмірі 120 грн.. Прийнявши вказану Постанову № 562 від 12.07.2005р. КМ України порушив вимоги ст.ст. 19, 22, 92 Конституції України, звузив зміст та обсяги існуючих прав і свобод, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Даний Закон має вищу юридичну силу над урядовими нормативно-правовими актами, а в даному випадку ніж Постанова КМ України №562 і тому дії Управління соціального захисту Снятинської РДА є необгрунтованими та незаконними. Посилання відповідача на те, що фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводяться в межах коштів, передбачених ЗУ «Про державний бюджет» на відповідні роки, тобто виконання закону залежить від фінансових ресурсів дохідної частини державного бюджету є абсолютно неправомірне. А тому, з врахуванням збільшених позовних вимог, просить визнати дії управління соціального захисту населення Снятинської РДА про відмову у перерахунку та виплаті недоплаченої за 2015-2016р.р. щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобов'язати відповідача виплатити йому недоплачені кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2015-2016р.р. виходячи з розміру 5-ти мінімальних заробітних плат, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на момент виплати згідно рішення суду; скерувати постанову суду до негайного виконання та зобов'язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк.

Позивач подав до суду заяву якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позову заперечив. Подав до суду заперечення, відповідно до якого посилаючись рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011р. №20-рп/2011, зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою забезпечення балансу інтересів усього суспільства, та Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 р. №3-рп/2012, де зазначено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Представник відповідача також зазначив, що Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 16.03.2012 р. №4 «Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у зв'язку із застосуванням ст. 39,48,50,52,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що при вирішення справ пов'язаних із застосуванням ст. 39,48,50,52,54 суди мають керуватися Конституцією України, Законами України та рішеннями Конституційного Суду України, в тому числі від 26.12.2011р. та від 25.01.2012р., постановою КМУ №745 від 06.07.2011 р. та іншими нормативно-правовими актами, виданими на їх виконання. Стаття 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» закріплює норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок державного бюджету. Допомога, передбачена ст. 48 вищевказаного Закону виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Постанови КМ України від 12.07.2005р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено розміри щорічної грошової допомоги: а) інвалідам І та ІІ групи - 120 грн.; б) учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 грн.; в) інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам - 90 грн.. Крім того, згідно ст. 99 КАС України позивачу для звернення в суд за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про відшкодування заборгованості за 2015-2016р.р. тільки у жовтні 2017р., тобто з пропуском строку позовної давності, просить його позов залишити без розгляду, так як позивач не надав до суду заяву про поновлення пропущеного строку, а підстав для його поновлення немає.

Дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні обставини і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1, їй встановлено ІІ групу інвалідності без переогляду у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується Довідкою МСЕК №893882.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 4 ст. 48 зазначеного закону було передбачено, що щорічна допомога на оздоровлення інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

У подальшому до ст. 48 вказаного Закону внесено зміни, відповідно до яких щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Останні зміни внесені Законом України №76-VIII від 28 грудня 2014 року Пунктом 16 розділу III Прикінцевих Положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів у місячний строк з дня набрання чинності цим законом забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2015-2016р.р., на яку від Управління соціального захисту населення Снятинської РДА отримав відповідь про те, що допомога, передбачена ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а саме: розмір щорічної грошової допомоги інвалідам І та ІІ групи встановлено у розмірі 120 грн., інвалідам ІІІ групи та дітям-інвалідам - 90 грн.. Кошти, які передбачені згідно чинного законодавства виплачено позивачу, як інваліду ІІ групи за 2015р. - 120 грн., за 2016р. - 120 грн..

Доводи представника відповідача про те, що при розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення вони виконували вимоги Постанов Кабінету Міністрів України № 936 від 20.09.2005 року та № 562 від 12.07.2005 року не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відповідно до статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Приймаючи вищезазначені постанови КМУ порушив Конституцію України, звузив зміст існуючих прав і свобод громадянина. Суд, виходячи з того що ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має вищу юридичну силу над урядовим нормативно-правовим актом, вважає, що позивачу неправомірно не виплатили в повному обсязі щорічну допомогу на оздоровлення дитини-інваліда, інвалідність якої пов'язана з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат відповідно до ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Однак враховуючи, що статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, відповідно до змісту наведеної норми для фізичних і юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, загальний строк звернення до адміністративного суду становить шість місяців, який обчислюється з дня, коли така особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав рішенням, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Водночас даною статтею передбачено, що цим кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду і такі строки (спеціальні), на думку колегії суддів, мають перевагу у застосуванні перед зазначеним вище загальним строком. Однак іншими законодавчими актами не встановлено спеціальних строків звернення до суду для вирішення даних спірних правовідносин, тому до таких слід застосовувати загальний строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, який становить шість місяців з дня коли особа дізналась про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач у своєму позові зазначає, що отримував допомогу на оздоровлення за 2015-2016 роки, але в меншому розмірі чим передбачено законодавством. Не звертався за захистом своїх прав, оскільки оспорював дії відповідача за попередні періоди у судовому порядку.

З даним позовом позивач звернувся до суду у листопаді 2017 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції, тобто із пропуском шестимісячного строку встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачка пропустила строк звернення до суду з вимогою про стягнення за 2015 рік.

Згідно із статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Така само, відповідно до частин 3, 4 статті 123 КАС України (в редакції, після 15.12.2017 року) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже на підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_2 в частині визнання дій Управління соціального захисту населення Снятинської РДА неправомірними при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 р. та стягнення коштів слід залишити без розгляду.

Виходячи з заявлених позовних вимог в частині визнання дій Управління соціального захисту населення Снятинської РДА неправомірними при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 р. та стягнення коштів, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача за 2016 р. базуються на законі, обґрунтовані і доведенні, а тому слід визнати неправомірними дії УСЗН Снятинської РДА та зобов'язати УСЗН Снятинської РДА провести нарахування та виплату позивачу щорічної допомоги на здоровлення згідно ч.4 ст. 48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат за 2016 рік, з урахуванням проведених виплат.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину невиконання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яка базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України»).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 100, 123, 240, 241-247, 248 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Визнати дії УСЗН Снятинської РДА щодо відмови ОСОБА_2 у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2016 рік неправомірними.

Зобов'язати УСЗН Снятинської РДА провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, згідно ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2016 рік.

Позовну заяву ОСОБА_2 в частині визнання дій неправомірними при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2015 рік та стягнення коштів залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Собко В.М.