Справа № 308/11890/17
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/405/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2017 року (постанова ухвалена о 11:22 хв. у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Світлик О.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов по справах про адміністративні правопорушення.

Позивач позовні вимоги мотивували тим, що 17 серпня 2017 року по 22 серпня 2017 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, у приміщенні квартири АДРЕСА_1, за наслідком якої складено акт перевірки № 39, протокол про адміністративне правопорушення, припис про усунення порушення, а також постанову за № 58, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.. З 23 жовтня 2017 року до 03 листопада 2017 року, відповідачем повторно проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності у вказаній вище квартирі, за наслідком якої складено акт перевірки № 105, протокол про адміністративне правопорушення, а також постанову за № 73, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. Вважає, що в її діях відсутній склад адміністративних правопорушень, які кваліфікуються за ч. 5 ст. 96 КУпАП та ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, а тому накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу є безпідставним. Просив позов задоволити.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 58 від 30.08.2017 року про накладення на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 96 КУпАП. Визнано протиправною та скасовано постанову начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 73 від 09.11.2017 року про накладення на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 188-42 КУпАП. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою по справі про адміністративне правопорушення за № 58 від 30.08.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн..

Як вбачається з зазначеної постанови, власник квартири № 1, на вул. Гойди, 7 в м. Ужгороді здійснює реконструкцію власної квартири за рахунок частини балкону спільного користування без зареєстрованого повідомлення про початок виконання будівельних робіт, чим порушив вимоги ст. 29, п. 1 ч. 1 ст. 34 та ч. 2 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Іншою постановою по справі про адміністративне правопорушення за № 73 від 09.11.2017 року відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 грн. за порушення ч. 1 ст. 188-42 КУпАП.

Як вбачається з зазначеної постанови, власник квартири № 1, на вул. Гойди, 7 в м. Ужгороді, не виконав вимоги припису від 22.08.2017 року, а саме: містобудівні умови та обмеження у забудовника відсутні; повідомлення про початок виконання будівельних робіт не зареєстровано, чим порушено абз. 4 п. 14 Постанови КМУ № 553 від 23 травня 2011 року «Про порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», невиконані вимоги припису від 22.08.2017 року.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлової квартири АДРЕСА_2.

На початку 2006 року, з метою розширення площі квартири позивач отримала всі необхідні дозвільні документи та розпочала реконструкцію квартири, яка продовжується до сьогодення.

Разом з тим, позивачем отримано технічну проектну документацію з коригуванням автором проекту, дозвіл на виконання будівельних робіт від 21.09.2006 року за № 141 та архітектурно планувальне завдання за № 269 від 20.09.2006 року, що затверджене головним архітектором м. Ужгород.

Згідно положень Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року за № 109, реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації, улаштування в існуючих житлових будинках вбудованих приміщень, перепланування приміщень, входять до переліку обєктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються.

Відтак, ОСОБА_1 не отримувала містобудівні умови та обмеження, оскільки такі не надаються.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 розпочато здійснення будівельних робіт в 2006 році, а тому правовідносини виникли до початку дії положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Поширення дії норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», які набули чинності в 2011 року, на правовідносини із реконструкції житлової квартири, що розпочалися з 2006 року та продовжуються по теперішній не можуть бути застосовані відповідачем, оскільки у такий спосіб використовується зворотна дію закону у часі.

У рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 звертав увагу на неможливість скасування попередніх рішень, внесення до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» регулює правовідносини, які виникли після набрання ним чинності.

Конституційний принцип незворотності дії законів, які погіршують становище особи, дає підстави для висновку про неможливість застосування санкцій за дії (бездіяльність), які на момент, коли вони мали місце, за попереднього правового регулювання не були правопорушенням.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган або посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязані зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.12.2017 року у справі №308/11890/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 20.02.2018 року