Справа № 643/6855/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 р. м. ХарківСправа № 643/6855/17
Харківський апеляційний адміністративний суд

у складі колегії:

головуючого судді: Пянової Я.В.

суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 (головуючий суддя Харченко А.М., м. Харків, повний текст складено 14.12.17 р.) по справі № 643/6855/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі старшого державного виконавця Шинделя Володимира Анатолійовича

третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова

про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі старшого державного виконавця Шинделя Володимира Анатолійовича (далі - відповідач), третя особа: Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова, в якому просив визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Шинделя В.А. щодо невиконання у повному обсязі постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по справі № 2-а-6788/2011; зобовязати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 вжити заходів відповідно до Закону України Про виконавче провадження для примусового виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по справі № 2-а-6788/2011 шляхом накладення штрафу, про що винести відповідну постанову.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 р. у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції не надано оцінки посиланням позивача на прямі норми ОСОБА_3 України, зокрема, ст.ст. 8, 22, 151-2, та рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 року № 1-зп, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по адміністративній справі № 2-а-6788/2011, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2011 року та підтвердженою остаточним рішенням Європейського суду з прав людини від 24.10.2013 року № 72631/10 у справі Нечепоренко та інші проти України, було зобовязано Управління Пенсійного фонду України у Московському районі м. Харкова здійснити підвищення розміру пенсії позивача з 09.05.2011 р. на 12%, у 3,5 рази та на коефіцієнт 1,011 з виплатою недоотриманих сум пенсії.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 13.06.2016 року по справі № 643/5759/16-ц, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.09.2016 року, скасовані постанови державного виконавця Шинделя В.А. від 04.05.2016 року про закінчення виконавчих проваджень з виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року з 01.01.2012 року.

На виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по справі № 2-а-6788/2011 державним виконавцем Шинделем В.А. направлена до УПФУ вимога державного виконавця від 22.12.2016 року № 49353723/ДВ-11, 49354674/ДВ-11, 49353632/ДВ-11 про здійснення перерахунку розміру пенсії позивача та її виплати відповідно до постанови суду від 11.05.2011 року - з 01.01.2012 року.

Однак, як зазначає позивач, до теперішнього часу зазначена вимога державного виконавця залишається невиконаною, а разом з тим залишається невиконаною і постанова суду від 11.05.2011 року, як і остаточне рішення ЄСПЛ Нечепоренко та інші проти України, яке повинно бути виконане щонайпізніше 24.01.2014 року.

16.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Шинделя В.А. із письмовим клопотанням по виконавчим провадженням ВП № 49353674, ВП № 49353723 та ВП № 49353632 про накладення штрафу за невиконання щодо позивача остаточної постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по справі № 2-а-6788/2011.

На думку апелянта, державним виконавцем не вжито заходів відповідно до Закону України Про виконавче провадження для примусового виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року по справі № 2-а-6788/2011 щодо накладення штрафу.

Вищезазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та Законами України.

Згідно з ст. 124 ОСОБА_3 України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, урегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження" .

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_3 України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи, як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

З системного аналізу правових норм вбачається, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення, виконавче провадження підлягає закінченню.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 у справі №2а-6788/2011 зобов'язано УПФУ здійснити ОСОБА_1:

- підвищення пенсії на 12% з 09.05.2011 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 р. № 894 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з виплатою недоотриманих сум;

- збільшення пенсії у 3,5 рази з 09.05.2011 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 р. № 1293 "Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з виплатою недоотриманих сум пенсії;

- підвищення розміру пенсії на коефіцієнт 1,011 з 09.05.2011 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 р. № 308 "Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника".

На виконання зазначеної постанови суду ОСОБА_1 здійснено вищевказані нарахування в сумі 77686,85 грн., яку на виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечепоренко та інші проти України було виплачено за платіжним дорученням № 1871 від 10.06.2014 р. (дата списання коштів з рахунку Міністерства юстиції України - 16.06.2014 р.).

В свою чергу, постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі № 820/5621/15 зобов'язано Міністерство юстиції вчинити дії по виконанню в повному обсязі стосовно ОСОБА_1 постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 у справі № 2а-6788/2011, виконати яку зобов'язав Україну Європейський суд з прав людини своїм остаточним рішенням у справі № 72631/10 Нечепоренко та інші проти України.

У мотивувальній частині зазначеної постанови судом встановлено, що постанова Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 у справі № 2а-6788/2011 виконана не в повному обсязі з огляду на такі обставини:

- не було доплачено пенсію в сумі 16 065,99 грн. за період з 09.05.2011 р. по 31.10.2011 р.;

- відсутні підстави для припинення ОСОБА_1 з 01.11.2011 р. підвищення пенсії на 12% відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 р. № 894, оскільки ця постанова була чинною до 01.01.2012 р.;

- відсутні підстави для припинення ОСОБА_1 з 01.11.2011 р. підвищення пенсії у 3,5 рази відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 р. №1293, оскільки ця постанова була чинною до 01.01.2012 р.;

- відсутні підстави для припинення ОСОБА_1 з 01.11.2011 р. підвищення розміру пенсії на коефіцієнт 1,011 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.10.2010 р. № 308, оскільки ця постанова була чинною до 19.11.2013 р.

На виконання вимоги державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Харківській області № 49353723/07.01-в/4 від 16.01.2016 р. до УПФУ щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 у справі № 2а-6788/2011 та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 у справі № 820/5621/2015, УПФУ проведено:

- донарахування грошової суми в розмірі 16 065,99 грн. за період з 09.05.2011 р. по 31.10.2011 р.;

- перерахунок пенсії з підвищенням її на 12% відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 р. № 894 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.11.2011 р. по 31.12.2011 р. - нараховано доплату в розмірі 1520,64 грн.;

- перерахунок пенсії з підвищенням її у 3,5 рази відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 р. № 1293 "Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.11.2011 р. по 31.12.2011 р.;

- нараховано доплату в розмірі 42868,00 грн.;

- перерахунок пенсії з підвищенням її розміру на коефіцієнт 1,011 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 р. № 308 "Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника" за період з 01.11.2011 р. по 19.11.2013 р. - нараховано доплату в розмірі 5995,26 грн.

Нараховану доплату до пенсії в загальному розмірі 66 449, 89 грн. (16065,99 + 1520,64 + 42868,00 + 5995,26 = 66449,89) ОСОБА_1 сплачено Міністерством юстиції України у березні 2016 року.

Факт виплати ОСОБА_1 у червні 2014 року суми пенсії 77 686, 85 грн. та у березні 2016 року - 66449,89 грн. встановлено постановою Московського районного суду м. Харкова від 14.06.2016 р. у справі № 643/6121/16-а, що набрала законної сили.

З огляду на викладене, на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі № 2а-6788/2011 перерахунок пенсії ОСОБА_1, тобто підвищення пенсії з 09.05.2011 р. на 12% відповідно до Постанови КМУ від 13.07.2004 р. № 894 (була чинною до 01.01.2012 р.), у 3,5 рази відповідно до Постанови КМУ від 27.12.2005 р. № 1293 (була чинною до 01.01.2012 р.), на коефіцієнт 1,011 відповідно до Постанови КМУ від 14.04.2010 р. № 308 (була чинною до 19.11.2013 р.), нараховані та фактично виплачені за весь період дії зазначених урядових постанов.

Сам факт нарахування, сплати та отримання коштів на виконання постанови суду ОСОБА_1 не заперечує.

В свою чергу, позивачем заперечується можливість припинення нарахувань та виплат за цим судовим рішенням після припинення дій Постанов Кабінету Міністрів України, на підставі яких проводились ці нарахування, тобто на майбутнє.

Колегія суддів зауважує, що відсутність підстав (тобто відсутність обов'язку боржника) для перерахунку розміру та виплати пенсії ОСОБА_1 після втрати чинності вищезазначеними Постановами Кабінету Міністрів України підтверджена такими, що набрали законної сили, постановами Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 р. у справі № 820/5621/15 та від 29.03.2017 р. у справі № 820/680/16.

Так, у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 р. у справі № 820/5621/15 зазначено, що "не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати йому підвищення пенсії після 01.01.2012 року на 12% відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 року № 894 Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищення пенсії після 01.01.2012 року в 3,5 рази відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005 року № 1293 Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; підвищення розміру пенсії після 19.11.2013 р. на коефіцієнт 1,011 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010 року № 308 Про підвищення розмірів пенсії деяким категоріям громадян у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника", враховуючи що зазначені Постанови Кабінету Міністрів України втратили чинність із зазначених дат, відповідно. Таким чином, підстави для перерахунку розміру та виплати пенсії ОСОБА_1, після втрати чинності вищезазначених постанов Кабінету Міністрів України, відсутні.

В постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 р. у справі № 820/680/16 колегія суддів також дійшла висновку, що в Управління Пенсійного фонду України в Московському районі були відсутні правові підстави для застосування під час нарахування та виплати позивачу пенсії положень нормативно-правових актів, які втратили чинність.

Також в цій постанові апеляційний суд зазначив, що УПФУ довело правомірність нарахування та виплати позивачу у спірний період пенсії на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. по адміністративній справі № 2а-6788/2011, з урахуванням постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 р. по справі № 820/5621/15.

Факт виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі № 2а-6788/2011 у повному обсязі також підтверджено наступними судовими рішеннями, що набрали законної сили:

- постановами Московського районного суду м.Харкова: від 01.03.2016 р. у справі № 643/842/16-а та від 21.04.2016 р. у справі № 643/843/16-а за позовами Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення. Задовольняючи позови УПФУ та скасовуючи постанови про накладення штрафів від 16.01.2016 р. ВП № 49353723 та ВП № 49353632 за невиконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі № 2-А-6788/2011, суд, зокрема, зазначив: суд визнає обґрунтованими доводи позивача відносно того, що ним в межах повноважень в повному обсязі виконано вказаний вище виконавчий документ.

- у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 р. у справі № 820/680/16 колегія суддів зазначає, що "позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у Управління встановленого законом обов'язку нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії після 01.01.2012р. на 12 % відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 р. № 894 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підвищення пенсії після 01.01.2012р. в 3,5 рази відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2005р. №1293 "Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та підвищення розміру пенсії після 19.11.2013р. на коефіцієнт 1,011 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2010р. № 308 "Про підвищення розмірів пенсій деяким категоріям громадян у зв'язку із зростанням середньомісячної заробітної плати штатного працівника", оскільки зазначені постанови Кабінету Міністрів України втратили чинність із зазначених дат відповідно ".

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зауважити на те, що після ухвалення Московським районним судом м. Харкова постанови від 11.05.2011 року у справі № 2а-6788/2011 в законодавстві, що регулює порядок нарахування та розміри пенсій особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відбулися значні зміни.

Так, Постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004р. № 894, від 27.12.2005р. № 1293, від 14.04.2010р. № 308, відповідно до яких суд зобов'язав УПФУ здійснити підвищення пенсії ОСОБА_1, втратили чинність.

В свою чергу, 19 червня 2011 року набрав чинності Закон України від 14.06.2011р. № 3491-YI Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2011 рік, яким передбачено, зокрема, що в 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог зазначеного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 06.07.2011 р. № 745 Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету.

Розпорядженнями УПФУ № 173681 від 17.11.2011 р. та від 20.12.2011 р. пенсію позивачу перераховано з 01.11.2011 р. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.07.2011р. № 745.

Позивач 11.06.2012 р. звернувся до суду з позовом про визнання незаконними та скасування вказаних розпоряджень та зобов'язання УПФУ відновити виплату йому державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду здоров'ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до припису прокуратури Московського району м.Харкова від 15.04.2009 р. № 1803-09 з виплатою недоплачених сум пенсії.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2012 року по справі №2027/9723/2012, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.08.2012р., в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

З огляду на те, що інші судові рішення щодо зобов'язання УПФУ виплачувати в подальшому основну та додаткову пенсію позивачеві у зазначених розмірах відсутні, з 01.01.2012 р. пенсія ОСОБА_1 виплачується в розмірі, визначеному відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Правомірність нарахування та виплати пенсії з 01.01.2012 р. в розмірі, встановленому Постановою КМУ від 23.11.2011 року № 1210, підтверджується правовими позиціями, висловленими Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 17.02.2016 р. у справі №21-3696а15.

Отже, вищезазначеними судовими рішеннями в адміністративних справах, що набрали законної сили, вже встановлені обставини:

- щодо відсутності підстав для перерахунку розміру та виплати пенсії ОСОБА_1 після втрати чинності Постанов Кабінету Міністрів України, зазначених у постанові Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі № 2а-6788/2011 (постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 р. у справі №820/5621/15 та від 29.03.2017 р. у справі № 820/680/16);

- щодо виконання УПФУ в межах повноважень в повному обсязі виконавчих документів, виданих на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі № 2а-6788/2010 (постанови Московського районного суду м. Харкова від 01.03.2016 р. у справі № 643/842/16-а та від 21.04.2016 р. у справі № 643/843/16-а, постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 р. у справі № 820/680/16).

Відповідно до ст. 72 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року, на момент прийняття постанови суду першої інстанції), обставини, що встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ст. 255 КАС України (в редакції до 15.12.2017 року, на момент прийняття постанови суду першої інстанції), постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Вищезазначені норми законодавства кореспондують з положеннями статей 78, 370 КАС України (в редакції з 15.12.2017 року).

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Конституційного Суду України та незастосування ст.ст. 8, 22, 151-2 ОСОБА_3 України, колегія суддів зауважує на таке.

Згідно з ст. 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ОСОБА_3 України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з статтею 151-2 ОСОБА_3 України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обовязковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, на залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників вказано у рішенні Конституційного Суду України від 19.06.2001 року № 9-рп/2001, зокрема зазначено, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Окрім цього, у азб. 5, 6, 10 п.2.1 рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №1-42/2011 щодо відповідності ОСОБА_3 України (конституційності) певних положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" зазначено, що Конституційний Суд України, вирішуючи це питання, враховує також положення актів міжнародного права. Так, згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 ОСОБА_3 України є найважливішою функцією держави.

Така ж думка зазначена в рішенні Конституційного суду України від 25.01.2012р. № 3-рп/2012.

При розв'язанні спірних правовідносин слід також враховувати й правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Великода проти України від 03.06.2014 р., в якому Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у цьому рішенні Європейський суд наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Також, Європейський суд констатував, що подальша дія судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці.

Отже, судове рішення не може бути гарантією проти змін законодавчих норм щодо пенсійного забезпечення у майбутньому.

Про це неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини і в інших справах, зокрема, Аррас та інші проти Італії, Сухобуков проти Росії.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2013 р. у справі № 21-53а13 та від 05.11.2013 р. у справі № 21- 293а13, порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

З огляду на викладене, після втрати чинності Постанов Кабінету Міністрів України від 13.07.2004р. №894, від 27.12.2005р. №1293, від 14.04.2010р. № 308, також припинився обов'язок УПФУ щодо нарахування та виплати підвищень пенсії ОСОБА_1 відповідно до цих постанов на виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі № 2а-6788/2011.

Окрім того, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.10.2016 р. № К/800/40112/15 зазначено: Оскільки з 23.11.2011 в Україні змінилось правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювались виплата пенсії та інші соціальні виплати згідно з судовим рішенням, то постанова підлягала виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення та нарахування цих соціальних виплат.

Дія судового рішення закінчилася після внесення змін до законодавства, яким повноваження щодо визначення розміру спірних виплат делеговано Кабінету Міністрів України.

Згідно з ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, статтею 6 Конвенції передбачено право на справедливий суд.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі Горнсбі проти Греції від 19 березня 1997 року зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

За змістом же п.68 рішення Європейського суду з прав людини у справі Піалопулос та інші проти Греції від 15 березня 2001 року, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

В даному випадку матеріалами справи підтверджений факт виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 року у справі № 2а-6788/2011.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року апеляційна скарга Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова задоволена, ухвала Московського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2017 року по справі № 643/912/17 скасована. Прийнята нова ухвала, якою заяву Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова про визнання виконавчих листів (дублікатів), виданих 15.05.2017 року по справі № 643/912/17, задоволено. Визнано виконавчі листи (дублікати) від 15.05.2017 у справі № 643/912/17 такими, що не підлягають виконанню.

Також, цією ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду встановлено, що на дублікатах виконавчих листів зазначений номер справи 643/912/17. При цьому, в дублікатах виконавчих листів наведена резолютивна частина рішення, яке у справі № 643/912/17 не виносилося. Зазначені в дублікатах виконавчих листів, дати прийняття рішення, набрання рішенням законної сили також не відповідають реквізитам рішення, ухваленого у справі № 643/912/17.

Дублікати виконавчих листів мають точно відповідати оригіналам.

Оскільки у справі № 643/912/17 публічно-правовий спір не вирішувався, відповідно, не виносилося рішення, що передбачає заходи примусового виконання, та виконавчі листи (оригінали) не видавалися, відсутні підстави для видачі дублікатів виконавчих листів по цій справі.

Дублікати виконавчих листів могли бути видані у справі № 2а-6788/2011 після відновлення втраченого судового провадження у адміністративній справі в порядку, встановленому розділом VII КАС України (в редакції до 15.12.2017 року).

Позивач в судовому засіданні пояснив суду про те, що виконавче провадження, в рамках якого оскаржується бездіяльність виконавця у цій справі, закрито на підставі судового рішення № 643/912/17, яке на даний час є чинним.

З огляду на викладене, Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова не має правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень КМ України, які на даний час втратили свою юридичну силу. Такої правової можливості не має також і суд. В даному випадку, фактична дія судового рішення завершується його належним виконанням.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що фактично постанова Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі №2а-6788/2011 вичерпала свою дію після її виконання у повному обсязі, що вже було встановлено, а тому видані дублікати виконавчих листів на виконання цієї постанови, як встановлено апеляційним судом, є такими, що не підлягають виконанню.

У зв'язку з вищезазначеним, відсутні підстави для визнання незаконною бездіяльності відповідача та зобов'язання останнього вжити заходів для примусового виконання постанови Московського районного суду м. Харкова від 11.05.2011 р. у справі №2а-6788/2011 шляхом накладення штрафу.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_3 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повністю довів правомірність своїх дій (бездіяльності), що оскаржуються.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з підстав, наведених вище.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 287, 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, 316, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 14.12.2017 по справі № 643/6855/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6