Справа № 804/3807/17
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2018 рокусправа № 804/3807/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства внутрішніх справ України на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року (головуючий - суддя Боженко Н. В., судді Гончарова І.А., Сидоренко Д.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу, зобовязання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправним та зобовязати Міністерство внутрішніх справ України скасувати наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ України з 05.09.2015 року;

- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України виконати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року по справі №804/958/16 та винести наказ про поновлення позивача про поновлення в органах внутрішніх справ України з 05.09.2015 року, вказавши в даному наказі посаду та орган в якому ОСОБА_1 поновлюється та його наявне спеціальне звання;

- зобовязати Міністерство внутрішніх справ України працевлаштувати ОСОБА_1 з урахуванням рівня освіти та професійного досвіду на посаду у субєктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території міста Дніпро з 07.11.2015 року у відповідності до пункту 9 розділу ХІ прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу;

- стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ України грошове забезпечення, за період вимушеного прогулу з 23.12.2016 по фактичну дату винесення наказу Міністерства внутрішніх справ України про працевлаштування позивача у розмірі його повного середньомісячного грошового забезпечення, яке позивач отримував у 2015 році із розрахунку його середньоденного грошового забезпечення, яке складало 131,74 грн. за кожен день;

- стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ України моральну шкоду за грубе порушення конституційних прав ОСОБА_1, грубе порушення вимог законодавства про працю, що призвело до позбавлення позивача засобів для існування у сумі 10 000,00 грн.;

- згідно статті 256 КАС України допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді в органах внутрішніх справ України;

- згідно до 267 КАС України застосувати обовязкові правові наслідки ухваленого рішення, зокрема, встановлення відповідачам строку для подання звіту про виконання постанови допущеної до негайного виконання;

- стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача судові витрати за оплату судового збору в сумі 640,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року Міністерством внутрішніх справ України винесено наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року про поновлення позивача на службі в МВС України з 05.09.2015 року. Однак вказаний наказ є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки в ньому не вказано спеціальне звання, посаду, на яку поновлено позивача, не визначено орган, до якого поновлено ОСОБА_1

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України визначити посаду, на яку було поновлено, орган в якому було поновлено на службі та спеціальне звання ОСОБА_1.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 23.12.2016 року по 10.04.2017 року у розмірі 10 223,84 грн.

В іншій частині позивних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на неповне зясування судом обставин справи, неправильність застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що відмовляючи у задоволенні позову в частині позовних вимог про зобовязання МВС України працевлаштувати його з урахування рівня освіти та професійного досвіду на посаду у субєктів, що належать до сфери управління МВС ( територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території міста Дніпро та видати відповідний наказ, суд першої інстанції не звернув увагу, що до теперішнього часу постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 у справі №804/958/16 виконана лише формально, так як його фактично не допущено до виконання його функціональних обовязків та не виплачується грошове забезпечення. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим органом про це наказу та поновленим на роботі вважається працівник, ознайомлений з наказом про поновлення на роботі та фактично допущений до виконання своїх трудових обовязків.

Відповідач МВС України в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вказує на те, що постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 у справі № 804/958/16 відповідачем виконана, видано наказ про поновлення позивача в органах внутрішніх справ та виконавче провадження закрите, як таке, що виконано, отже судом першої інстанції не обґрунтовано зобовязано МВС України визначити посаду на яку було поновлено позивача. Позивач по теперішній час перебуває на службі в органах внутрішніх справ, тобто не знаходиться у вимушеному прогулі, оскільки не звільнений. Вказує на безпідставність стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, оскільки на спірні правовідносини не поширюються норми трудового законодавства.

Вважає, що дата видання наказу про поновлення на службі не має суттєвого значення та не впливає на права позивача, оскільки грошове забезпечення йому нараховується з дати поновлення в органах внутрішніх справ.

Крім того, постановою державного виконавця на відповідача за невиконання рішення суду накладено штраф, отже вже були застосовані штрафні санкції, тому стягнення судом грошових коштів за затримку виконання рішення суду, як міра застосування до відповідача фінансової санкції, є повторним стягненням коштів за одну і ту ж дію відповідача, що є неприпустимим.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідача позивач посилається на її безпідставність, просить залишити апеляційну відповідача скаргу без задоволення. Вказує на безпідставність доводів відповідача про те, що позивач не перебуває у вимушеному прогулі, оскільки відповідач на його звернення повідомляє про неможливість його працевлаштування, а також з часу видання наказу про його поновлення на службі грошове забезпечення йому не виплачується.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_2 комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці, суду пояснив, що на виконання рішення суду було скасовано наказ про звільнення позивача та виплачену позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, оскільки позивач поновлений на службі наказом Міністерства внутрішніх справ України, будь-які відносини позивача та Управління МВС України на Придніпровській залізниці були припинені 22 грудня 2016 та з часу поновлення на службі наказом МВС України, на будь які посади в УМВС України на Придніпровській залізниці не призначався. МВС України наказ про призначення позивача на посаду в УМВС України на Придніпровській залізниці не видавався та відомості щодо розміру грошового забезпечення відсутні.

В судове засідання апеляційної інстанції представник відповідача МВС України не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неприбуття суду не повідомлені.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг та заперечень, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року у справі №804/958/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017, визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 83 о/с від 04 вересня 2015 року, яким внесено зміни до наказу № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині виправлення дати звільнення ОСОБА_1 з 31 серпня 2015 року на 04 вересня 2015 року.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_1 на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.

Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 20421,75 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова звернута до негайного виконання в частині стягнення з УМВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць - 1734,38 грн. та поновлення на службі.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 по справі №804/958/16 МВС України видано наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року «По особовому складу», яким поновлено ОСОБА_1 на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.

Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці № 3 о/с від 28.04.2017 внесено зміни до наказів управління МВС України на Придніпровській залізниці від 21.08.2015 року № 80 о/с та від 04.09.2015 року № 83 о/с,: наказ УМВС від 21 серпня 2015 року № 80 о/с відмінено, в частині звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ майора міліції ОСОБА_1 (М-091985), старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол з 31 серпня 2015 року; наказ УМВС від 04 вересня 2015 року № 83 о/с в частині внесення змін до наказу УМВС від 21 серпня 2015 року № 80 о/с щодо дати звільнення майора міліції ОСОБА_1 (М-091985), старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол.

Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 22 травня 2017 року № 4 о/с внесено зміни до наказу Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 28 квітня 2017 № 3 о/с, слова «Підстава: постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року по справі № 804/958/16.», замінено словами «Підстава: постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року по справі № 804/958/16.».

Відповідні зміни внесені в трудову книжку та особову справу позивача.

Відповідності до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Верховний Суд України в постановах від 4 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа №21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 у справі №804/958/16 МВС України видано наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року «По особовому складу», яким поновлено позивача на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідач МВС України в апеляційній скарзі вказує на те, що позивач по теперішній час перебуває на службі в органах внутрішніх справ та грошове забезпечення йому нараховується з дати поновлення в органах внутрішніх справ.

Судом апеляційної інстанції було витребувано у відповідачів довідку про розмір грошового забезпечення позивача за період з часу поновлення на службі.

Проте, відповідно до відповіді МВС Україні від 18.01.2018 надати відповідну довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 не видається можливим, оскільки така довідка видається за останнім місцем проходження служби.

Відповідно до відповіді ОСОБА_2 комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 07.02.2018, Управлінням виконано рішення суду та скасовано наказ про звільнення позивача. Оскільки позивач поновлений на службі наказом Міністерства внутрішніх справ України, будь-які відносини позивача та Управління МВС України на Придніпровській залізниці були припинені 22 грудня 2016 та з часу поновлення на службі наказом МВС України, на будь які посади в УМВС України на Придніпровській залізниці не призначався та відомості щодо розміру грошового забезпечення відсутні.

Отже, по теперішній час позивачу грошове забезпечення не виплачується.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи, працівнику має виплачуватись й заробітна плата за виконання посадових обов'язків, надаватись відповідні соціальні гарантії, тощо. Поновленим на роботі вважається працівник, ознайомлений з наказом про поновлення на роботі та фактично допущений до виконання своїх трудових обов'язків.

Незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі (з обсягом всіх прав та обов'зяків) лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство, тобто юридична особа, що має підтверджуватись відповідним розпорядчим актом, проте така підстава у даному випадку відсутня.

Судом встановлено, що позивача після поновлення на роботі на виконання рішення суду, фактично, не було допущено до виконання трудових обов'язків, також не виплачувалось грошове забезпечення.

Отже, відповідач формально поставився до виконання рішення суду, обмежившись виданням лише наказу про поновлення позивача на службі, чим порушив права та законні інтереси позивача в частині права на працевлаштування, отримання належного заробітку.

Враховуючи викладене, та те, що наказ МВС України № 375 о/с від 11.04.2017 року про поновлення ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ не відповідав основним вимогам, таким зокрема, як чіткість, зрозумілість, ясність, обґрунтованість, тобто не було враховано обставин, що мають значення у конкретній ситуації, а саме в оскаржуваному наказі не було зазначено посаду на яку було поновлено позивача, орган в якому його було поновлено, не зазначено наявного спеціального звання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним способом захисту є зобовязання МВС України вказати посаду на яку поновлено ОСОБА_1, орган в якому поновлено позивача на службі та спеціальне звання останнього, оскільки, як встановлено судом позивач фактично не був допущений до служби на підставі наказу МВС України № 375 о/с від 11.04.2017 та не отримує належне грошове забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. (ч.2 ст. 257 КАС України)

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Враховуючи те, що постанова суду, в частині, яка підлягала негайному виконанню, виконана відповідачем лише 11.04.2017 в частині поновлення позивача на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України шляхом прийняття наказу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення відповідачем.

Розмір стягнутого судом грошового забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, визначений судом вірно та відповідачем не оспорюється.

Доводи відповідача про безпідставність стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі, з посланням на те, що на спірні правовідносини не поширюються норми трудового законодавства є безпідставними, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 21-8а15 від 17.02.2015.

Також неспроможними є доводи відповідача, що вказане стягнення є повторним стягненням коштів за одну і ту ж дію відповідача, з посиланням на те, що постановою державного виконавця на відповідача за невиконання рішення суду накладено штраф, оскільки державним виконавцем застосовано штрафні санкції в порядку застосування Закону України «Про виконавче провадження» та штрафні санкції стягуються до Державного бюджету, стягнення ж середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі здійснюється на користь працівника, який за час невиконання рішення суду не отримує заробітну плату.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, позивач до суду доказів наявності моральної шкоди у спірних правовідносинах не надав. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, шодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо клопотання позивача про винесення окремої ухвали стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.ст. 175, 382 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

Тобто, відповідно до змісту наведеної норми постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду.

За обставинами, зазначеними у клопотанні, підстав для постановлення окремої ухвали судом не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з 08.02.2018 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 09.02.2018.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров