Справа № 658/4376/17
Суддя: Под'ячева І. Д.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 658/4376/17
(провадження № 2-а/658/11/18 )
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2018 року року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Подячевої І.Д.,

при секретарі Бердніковій С.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Каховка, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Каховського обєднаного управління ПФУ Херсонської області про зобовязання поновити виплату пенсії з 01 лютого 2017 року.

В обґрунтування позову зазначається, що ОСОБА_2 отримує пенсію за віком з 1999 року. До 2014 року перебував на обліку в м. Перевальськ Луганської області, однак з 2014 року територія зазначеного міста не підконтрольна державній владі України, у звязку з чим з 25 листопада 2014 року перебував на обліку в м. Каховка як внутрішньо переміщена особа, тобто за місцем фактичного проживання. З листопада 2014 року отримував пенсію та перебував на обліку в Каховському обєднаному управлінні ПФУ Херсонської області, однак з 01 лютого 2017 року відповідачем виплату пенсії припинено, у звязку із відсутністю позивача за місцем фактичного проживання. Припинення виплати пенсії органом Пенсійного фонду, на думку позивача, здійснено з порушенням вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а тому підлягає поновленню з дати припинення.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області замінено відповідача ОСОБА_3 обєднане управління ПФУ Херсонської області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області

Позивачем до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених в запереченнях на позов та окремо зазначив, що припиняючи виплати пенсії орган пенсійного фонду діяв у відповідності до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримує пенсію за віком з 1999 року.

До 2014 року перебував на обліку в м. Перевальськ Луганської області.

З 25 листопада 2014 року перебував на обліку в м. Каховка як внутрішньо переміщена особа.

З 25 листопада 2014 року отримував пенсію та перебував на обліку в Каховському обєднаному управлінні ПФУ Херсонської області.

28 грудня 2016 року Управлінням соціального захисту населення ОСОБА_3 РДА встановлено відсутність ОСОБА_2 за місцем фактичного проживання, у звязку з чим складено відповідний акт.

11 січня 2017 року рішенням комісії по соціальному захисту населення виконкому ОСОБА_3 міської ради припинено виплату всіх видів соціальних виплат, у звязку з чим 01 лютого 2017 року відповідачем припинено виплату пенсії позивачу.

Так, відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

В Преамбулі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» зазначено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 названого Закону встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти, у сфері пенсійного забезпечення, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Згідно ст. 49 зазначеного виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз норм зазначеного вище Закону дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» .

Таким чином, припинення виплати позивачу пенсії не з підстав, передбачених указаним Законом, свідчить про неправомірність таких дій органу Пенсійного Фонду України.

Посилання представника відповідача на Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та врегульований Кабінетом Міністрів України Порядок здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (постанова Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року), судом до уваги не приймається, оскільки підстави припинення соціальних виплат, визначений вказаним Порядком, не узгоджуються з підставами припинення виплат пенсії, які визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р., відповідно до статті 7 якого для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

З урахуванням зазначених норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобовязання органу пенсійного фонду поновити виплату пенсії позивачу є обґрунтованими.

Крім того, суд з метою повного захисту прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, оскільки саме протиправні дії органу пенсійного фонду призвели до порушення прав позивача на належне пенсійне забезпечення.

Разом з тим, судом прийнято до уваги, що про порушення свого права на пенсійне забезпечення позивач дізнався з моменту припинення виплати пенсії тобто у лютому 2017 року, а із позовною заявою про поновлення виплати пенсії позивач звернувся до суду лише 21 листопада 2017 року, тобто із пропуском строку встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, тому поновлення виплати пенсії повинно проводитись з 21 травня 2017 року.

Керуючись ст. ст. 19, 20, 122,123, 242, 243-246, 293, 294, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Позовні вимоги в частині зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області поновити виплату пенсії за період з 01 лютого 2017 року по 20 травня 2017 року залишити без розгляду.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Херсонської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_2.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України Херсонської області розглянути питання щодо поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_2, починаючи з 21 травня 2017 року.

В іншій частині відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання її копії безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після апеляційного розгляду.

Суддя: І. Д. Под'ячева