Справа № 817/2097/17
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2018 року м. РівнеСправа №817/2097/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., за участю секретаря судового засідання Мидловець Л.О., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Никитюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
доГоловного управління Національної поліції в Рівненській області
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі - ГУНП в Рівненській області) про визнання протиправними та скасування наказів від 31.08.2017 №882 та від 29.09.2017 №219о/с з урахуванням змін, внесених наказом від 04.12.2017 №269о/с, поновлення на службі в Національній поліції на посаді старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 29.11.2017 та стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що оспорювані накази є протиправними та такими, що винесені з порушенням норм чинного законодавства.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги повністю та суду пояснила, що позивач не допускав порушення службової дисципліни, не вчиняв будь-яких корупційних правопорушень та не використовував службового становища та пов'язаних з ним можливостей з метою власної наживи та збагачення. Представник позивача зазначає, що одночасно з проведенням службового розслідування за зверненням гр.ОСОБА_5 за фактом неправомірних дій окремих працівників Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області зареєстровано кримінальне провадження №0000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України. За результатами розгляду вказаного кримінального провадження, зареєстрованого відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.365 КК України винесено процесуальне рішення - Постанову про закриття кримінального провадження від 30.10.2017, у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення. Вважає, що в ході проведення службового розслідування вину ОСОБА_3 у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлено, службове розслідування проводилось не об'єктивно, неповно та упереджено, а відтак позивача незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби в Національній поліції. Просила суд повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач, ГУНП в Рівненській області, позов не визнав з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, надавши пояснення, тотожні відзиву. Зокрема, вказала, що позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у суворій відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань. Вважає, що службове розслідування проведено об'єктивно та за його результатами встановлено, що старшим інспектором з дорожнього нагляду сектору превенції Дубенського ВП капітаном поліції ОСОБА_6 допущено порушення конституційних прав та свобод гр.ОСОБА_5 та інших осіб, вбачається явний прояв неетичної поведінки, тобто порушення службової дисципліни, що утворює склад дисциплінарного проступку, який виразився у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, використанні свого службового становища та пов'язаних з цим можливостей з метою власної наживи та збагачення, невжитті заходів при надходженні пропозиції щодо надання йому грошових коштів без законних на те підстав, що у своїй сукупності призвело до вступу в неділові відносини із цивільними особами та виникнення надзвичайної події, яка підриває авторитет Національної поліції, ім'я та статус останнього, як поліцейського. Вказує на те, що застосоване дисциплінарне стягнення відповідає тяжкості проступку та обставинам, за яких його скоєно. Відтак, позивача звільнено зі служби в поліції за вчинення такого проступку. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши позивача та представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, з 13.02.2006 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 службу в Національній поліції України. З 29.04.2016 на посаді старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, з присвоєним спеціальним званням - капітан поліції.

Наказом ГУНП в Рівненській області від 29.09.2017 №219 о/с, капітана поліції ОСОБА_3, старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області звільнено, з 29.09.2017, за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби. Підставою, зазначено наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 31.08.2017 №882.

Наказом №269 о/с від 04.12.2017 унесено часткові зміни до наказу ГУНП в Рівненській області від 29.09.2017 №219 о/с, щодо дати звільнення. Відповідно до вказаного наказу ОСОБА_3 (М-0052229) звільнено зі служби в Національній поліції, 29.11.2017.

Наказом №882 від 31.08.2017 ОСОБА_3 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з Національної поліції.

Притягненню позивача до дисциплінарної відповідальності та звільненню з Національної поліції передувало службове розслідування за результатами якого складено висновок від 31.08.2017.

Вважаючи оспорювані накази протиправними, ОСОБА_3 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом №580-VIII, який набув чинності 07.11.2015.

Відповідно до положень ст.1 Закону №580-VIII, Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з положеннями ст.17 Закону №580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII).

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону №580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно зі ст.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України Про Національну поліцію від 23.12.2015 №901-VIII, до набрання чинності Законом України Про Дисциплінарний статут Національної поліції поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України від 22.02.2006 №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут №3460-IV), яким визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту №3460-IV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту №3460-IV передбачено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Вимогами ст.7 Дисциплінарного статуту №3460-IV встановлено, що службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників, з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту №3460-IV є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до п.6 ст.12 Дисциплінарного статуту №3460-IV, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Згідно зі ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4 ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 №230 затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 (далі - Інструкція №230).

Пунктом 2.1 Інструкції №230 передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС (рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України) чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України і можуть викликати суспільний резонанс.

Службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю. (пп.2.2.1 п.2.2 Інструкції №230).

Відповідно до п.2.6 Інструкції №230, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Так, на підставі наказу ГУНП в Рівненській області від 02.08.2017 №1277, уповноваженими особами відповідача проведено службове розслідування щодо вчинення неправомірних дій окремими працівниками Дубенського відділу поліції ГУНП в Рівненській області, за наслідками якого 31.08.2017 складено висновок.

Підставами для проведення службового розслідування стало звернення гр.ОСОБА_5 за фактом можливих неправомірних дій окремих працівників Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, про що безпосередньо зазначено у наказі №1277 від 02.08.2017.

Згідно з вказаним висновком, у ході проведення службового розслідування встановлено, що старшим інспектором з дорожнього нагляду сектору превенції Дубенського ВП капітаном поліції ОСОБА_6 та інспектором з дорожнього нагляду сектору превенції Дубенського ВП лейтенантом поліції ОСОБА_7 допущено порушення конституційних прав та свобод гр.ОСОБА_5, її внука ОСОБА_8, та близьких родичів громадян Німеччини ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, вбачається явний прояв неетичної поведінки, тобто порушення службової дисципліни, що утворює склад дисциплінарного проступку, який виразився у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, використанні свого службового становища та пов'язаних з цим можливостей з метою власної наживи та збагачення, невжитті заходів при надходженні пропозиції щодо надання йому грошових коштів без законних на те підстав, що у своїй сукупності призвело до вступу в неділові відносини із цивільними особами та виникнення надзвичайної події, яка підриває авторитет Національної поліції, ім'я та статус вказаних осіб, як поліцейських.

Судом встановлено, що одночасно з проведенням службового розслідування, за заявою ОСОБА_5 зареєстровано кримінальне провадження №0000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України відносно посадових осіб Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області, зокрема, і ОСОБА_3

З дослідженої судом Постанови про закриття кримінального провадження від 30.10.2017, винесеної старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області радником юстиції Скобухом І.М., за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, вбачається, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України закрито на підставі п.1 ч.1 ст.284 КПК України, тобто у зв'язку з відчутністю події злочину, передбаченого ч.1 ст.365 КК України.

Положеннями ст.14 Дисциплінарного статуту №3460-IV передбачено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо (ч.10).

При цьому, звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу (ч.15).

Висновок службового розслідування не містить жодних посилань на будь-яке дослідження вказаних вище складових.

Разом з тим, даний висновок місить посилання на абз.1 п.5.4 Інструкції №230, згідно з яким, якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Проте, всупереч вказаній нормі, в основу такого висновку комісія покладає не повністю доведену вину позивача, а сам факт повідомлення гр.ОСОБА_5 про можливі неправомірні дії окремих працівників Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області, зазначаючи, що факт грубого порушення службової дисципліни, а саме порушення правил етичної поведінки та вимог антикорупційного законодавства, введення в оману громадян Німеччини з метою власної наживи доведено, а відтак це підриває авторитет органів Національної поліції України, ім'я та статус як діючого поліцейського.

Суд вважає за необхідне зазначити, що кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.365 КК України, є кримінально караною дією, що підлягає встановленню за наслідками кримінального провадження і доведення вини особи. Крім того законодавцем визначено кримінальну та адміністративну відповідальність за порушення антикорупційного законодавства та вчинення антикорупційних правопорушень.

При цьому, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, як подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (ст.94 КПК України).

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку (ч.2). В розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов'язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб'єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб'єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі «Аллене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином «доведення вини відповідно до закону», та перебираючи на себе функцію суду.

З дослідженого судом наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності №882 від 31.08.2017 вбачається, що ОСОБА_3 звільнено зі служби в Національній поліції за порушення службової дисципліни, пунктів 1,2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст.22 Закону України «Про запобігання корупції», Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, ст.7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», що виразилось у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних з проходженням служби в Національній поліції України, що у свою чергу призвело до вступу в неділові відносини з цивільними особами, шляхом використання свого службового становища та пов'язаних з цим можливостей з метою власної наживи та збагачення, а також невжитті відповідних заходів при надходженні пропозиції щодо надання їм грошових коштів без законних на те підстав.

Суд зазначає, що викладені у вказаному наказі та висновках службового розслідування, факти не знайшли свого підтвердження, в ході проведення службового розслідування, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині 1 статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідачем не надано суду доказів притягнення ОСОБА_3 до будь-якої, з перелічених вище відповідальності за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень. Зважаючи на те, що дисциплінарна відповідальність застосовується до суб'єктів корупційних правопорушень, як наслідок притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, то суд приходить до висновку про безпідставність її застосування у даному випадку.

Твердження щодо невжиття ОСОБА_6 відповідних заходів при надходженні пропозиції щодо надання йому грошових коштів без законних на те підстав спростовані самим висновком службового розслідування від 31.08.2017, оскільки у ньому зазначається, що позивачу будь-які грошові кошти ніхто не пропонував, а навпаки він їх нібито вимагав від громадян Німеччини.

Не знайшов свого підтвердження і факт використання свого службового становища та пов'язаних з цим можливостей з метою власної наживи та збагачення, оскільки кримінальне провадження, зареєстроване за вказаним фактом відносно ОСОБА_3 закрите, у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Однак, пунктом 3 висновку службового розслідування від 31.08.2017, комісією рекомендовано звільнити позивача зі служби в Національній поліції у зв'язку з порушенням службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, обмежень, пов'язаних з проходженням служби в Національній поліції України, що у свою чергу, призвело до вступу в неділові відносини з цивільними особами шляхом використання свого службового становища та пов'язаних з цим можливостей з метою власної наживи та збагачення, а також невжитті відповідних заходів при надходженні пропозиції щодо надання йому матеріальних цінностей у вигляді грошових коштів без законних на те підстав.

Така позиція комісії суперечить положенням статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII (далі - Закон №1700-VII), згідно з якою з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення або невиконанню вимог цього Закону в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з наказу №1277 від 02.08.2017 «Про призначення службового розслідування», службове розслідування призначено не за поданням спеціального уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства, а на підставі звернення гр.ОСОБА_5

Доказом вчинення особою корупційного правопорушення може бути лише обвинувальний вирок суду або постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які набрали законної сили, а також, відповідно до положень статті 59 Закону №1700-VII, відомості про осіб, яких притягнуто до кримінальної, адміністративної, дисциплінарної або цивільно-правової відповідальності за вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень, внесених до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов'язані з корупцією правопорушення.

Вирок суду чи постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які б набрали законної сили на момент виникнення спірних правовідносин, або відомості з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов'язані з корупцією правопорушення відносно позивача не знайшли свого відображення у матеріалах справи.

Відтак, висловлюючи позицію щодо звільнення позивача зі служби в Національній поліції у зв'язку з порушенням службової дисципліни, що виразилась у недотриманні вимог антикорупційного законодавства України, комісія фактично визнала ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в той час, як сам факт події не підтверджено, а кримінальне провадження №0000049 закрито за п.1 ч.1 ст.284 КПК України. Тобто комісія приймаючи таке рішення діяла без врахування положень Закону №1700-VII та фактично перебрала на себе функції суду чим, всупереч вимогам ст.62 Конституції України, порушила принцип презумпції невинуватості.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 фактично спростували обставини, визнані комісією, яка проводила службове розслідування, доведеними, оскільки показали суду наступне:

- ОСОБА_11 зазначив, що безпосередньо спілкувався з громадянами Німеччини ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та гр.. ОСОБА_15 відразу після отримання на спеціальну лінію «102» повідомлення від гр.ОСОБА_5 щодо неправомірних дій працівників Дубенського ВП. Зазначив, що заявниця не була, ані на місці зупинки транспортного засобу працівниками Дубенського ВП, ані при передачі їм грошових коштів. Вказав, що опитував громадян Німеччини на українській мові, якою вони не володіли, неофіційний переклад здійснював ОСОБА_15, який українською мовою володів не у достатній мірі. Крім того свідок повідомив суду, що в ході службового розслідування було встановлено, що ані ОСОБА_14, ані інші уповноважені ним особи не передавали грошові кошти працівникам Дубенського ВП у сумі 200 доларів США;

- ОСОБА_12 вказав, що при впізнанні громадянами Німеччини працівників Дубенського ВП, які нібито порушили їх права, на запитання працівника ВІОС УКЗ ГУНП в Рівненській області, який його задавав на українській мові, вказати працівників, які їх зупиняли. То вони спочатку вказали на ОСОБА_7, а згодом, після розмови сам на сам з працівниками ВІОС УКЗ громадяни Німеччини вказали на ОСОБА_3 Як перекладалися, задані працівниками ВІОС УКЗ громадянам Німеччини, запитання він не знає, оскільки німецькою мовою не володіє;

- ОСОБА_13 повідомив суду, що спілкувався з заявницею ОСОБА_5 та громадянами Німеччини на українській мові, неофіційний переклад здійснював гр.ОСОБА_15. який 14 із 18 років проживає в Німеччині і українську мову знає погано. Стверджує, що всі громадяни Німеччини впізнали працівників Дубенського ВП, які їх незаконно зупинили та вимагали грошові кошти. Ззаначив, що грошові кошти у сумі 200 дол. США працівникам поліції передавав ОСОБА_14 через свого друга на прохання ОСОБА_15;

- ОСОБА_14 вказав, що ОСОБА_15 звертався до нього з проханням позичити гроші на ремонт і заправку автомобіля, про передачу будь-яких грошових коштів працівникам поліції йому не відомо. Грошових коштів у сумі 200 доларів США, ані він особисто, ані його друзі чи знайомі не передавали працівникам Дубенського ВП.

Викладене свідчить про відсутність підстав для застосування до позивача п.6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, оскільки дисциплінарне стягнення було застосовано за відсутності обставин, встановлених відповідно до чинного законодавства України, тобто передчасно.

З огляду на викладене, суд вважає, що дисциплінарне стягнення було застосовано до позивача безпідставно, що є підставою для визнання протиправним та скасування не лише наказу про накладення такого стягнення, а і наказу про звільнення позивача зі служби в поліції.

Питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом №580-VIII, який є спеціальним законом у питанні проходження позивачем публічної служби. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15.

Оскільки нормами Закону №580-VIII не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд згідно з положеннями ст.9 КАС України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Так, відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, з 30.11.2017.

Разом з тим, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП України).

Аналогічні за своїм правовим змістом вимоги щодо порядку стягнення різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи регламентовані п.24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114.

Згідно з приписами ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду, зокрема, про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку №100).

Разом з тим, пунктом 6 Розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260), поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

При виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата (п.9 Розділу І Порядку №260).

Згідно з довідкою ГУНП в Рівненській області від 04.01.2018 №1704, що середньомісячний розмір грошового забезпечення (заробітна плата) ОСОБА_3 на день звільнення становить 8325,00грн., а середньоденний розмір грошового забезпечення (заробітна плата) 272,95грн.

Вимушений прогул позивача з 30.11.2017 по день постановлення судового рішення 16.02.2018 становить 79 календарних днів, а відтак, сума середнього заробітку, належна до виплати ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу становить 21563,05грн.

Відповідно до п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов'язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу 21563,05грн., визначена без утримання такого податку та інших обов'язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить вважає, що ГУНП в Рівненській області, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності прийняття оспорюваних наказів, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

Підстави для застосування вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Разом з тим, відповідно до положень ст.371 КАС України, судом допускається негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 31.08.2017 №882 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана поліції ОСОБА_3.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 29.09.2017 №219о/с з урахуванням змін, внесених наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 04.12.2017 №269о/с.

Поновити ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на службі в Національній поліції на посаді старшого інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Дубенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області з 30.11.2017.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Рівненській області (вул.Хвильового, 2, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код 40108761) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2017 по 16.02.2018 в сумі 21563,05грн. (двадцять одна тисяча п'ятсот шістдесят три гривні п'ять копійок).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на службі в Національній поліції з 30.11.2017 та в частині стягнення із Головного управління Національної поліції в Рівненській області (вул.Хвильового, 2, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код 40108761) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 8325,00грн. (вісім тисяч триста двадцять п'ять гривень) звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2018 року.

Суддя Щербаков В.В.