Справа № 826/19197/16
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

за результатами розгляду заяв про збільшення позовних вимог

22 лютого 2018 року м. Київ № 826/19197/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., при секретарі судового засідання Патук А.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Шумар В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо наявності підстав для прийняття до розгляду у складі позовних вимог заяв позивача про збільшення позовних вимог у справі:

за позовомОСОБА_1
доГолови Верховної ради України
третя особа-1народний депутат Сотник Олена Сергіївна
третя особа-2фракція Політичної партії "Опозиційний блок" у Верховній Раді України
третя особа-3фракція Політичної партії "Об'єднання" "САМОПОМІЧ" у Верховній Раді України
третя особа-4фракція Політичної партії Всеукраїнське об'єднання "Батьківщина" у Верховній Раді України
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Громадянин України ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Голови Верховної Ради України, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить:

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України щодо узурпації ним виключного права Верховної Ради України у встановлений Конституцією України і законами України спосіб вирішувати питання стосовно осіб, які мають право представляти інтереси Верховної Ради України в судах, та стосовно обсягу прав (повноважень), які цим особам надаються;

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України щодо підписання ним від імені Верховної Ради України довіреностей на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення (акти) Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- зобов'язати Голову Верховної Ради України скасувати всі підписані ним від імені Верховної Ради України довіреності на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України»;

- зобов'язати Голову Верховної Ради України утриматись від підписання від імені Верховної Ради України довіреностей на представництво інтересів Верховної Ради України в судах (з усіма процесуальними правами позивача, відповідача та третьої особи) особам (працівникам апарату Верховної Ради України), щодо яких відсутні відповідні рішення Верховної Ради України про надання цим особам таких прав і довіреностей, прийняті та оформлені відповідно до Конституції України і закону України «Про Регламент Верховної Ради України».

В обґрунтування позову зазначається, що у січні - червні 2016 року права позивача були порушені Верховною Радою України (далі - ВРУ) в ході реєстрації нею та прийняття в якості Закону доопрацьованого Президентом України законопроекту № 3524 про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя) в редакції від 26.01.2016. На захист своїх прав позивач звернувся з відповідними позовними заявами до адміністративних судів, за якими були порушені провадження. Зокрема, позивач зазначає про розгляд справи № 800/405/16.

Позивач зазначає, що в ході судових засідань з'ясувалося, що від імені відповідача (Верховної Ради України), спираючись на підписані Головою ВРУ довіреності, діють особи, щодо яких відсутні відповідні рішення (акти) ВРУ про надання цим особам таких прав. З'ясувалося також, що Голова Верховної ради України узурпував виключне право ВРУ вирішувати питання щодо осіб (крім самого Голови ВРУ особисто), які можуть представляти інтереси ВРУ в судах.

Як зазначається також у позові, через інформаційну блокаду з боку апарату і Голови ВРУ, народні депутати України уявлення не мають про те, які судові процеси порушені і ведуться проти ВРУ. З іншого боку, як зазначає позивач, так звані представники ВРУ заявляють в судах юридичну позицію не ВРУ, а позицію одного народного депутата (Голови Верховної Ради України) і позицію адміністрації (апарату) ВРУ, які не є сторонами по справах, що критично порушує права та охоронювані інтереси позивача.

Абсолютно очевидно, зазначає позивач, що така позиція (позиція одноосібно призначених Головою Верховної Ради осіб) не збігається з думкою ВРУ як органу державної влади (як суб'єкта владних повноважень), яку, фактично, усунуто від участі в судових процесах, що знайшло своє підтвердження у відповідях позивачу окремих народних депутатів України, зокрема, пані ОСОБА_4, та у поясненнях з цього приводу Голови ВРУ.

Як надалі зазначає позивач, зовні довіреності на представництво інтересів ВРУ в судах оформлені належним чином у повній відповідності з вимогами ст. 58 КАС України. Оскільки довіреності - це, фактично, односторонні правочини, у судів відсутні підставі їх невизнання, бо в Україні, як правовій державі, визнається і діє принцип правомірності правочину.

Правовою підставою позову позивач визначає положення ч. 2 ст. 19, п. 21. ч. 1 ст. 92, ч.ч. 2, 3 ст. 88 Конституції України, положення ч. 3 ст. 58 КАС України, 246 ЦК України, норми закону України «Про Регламент Верховної Ради України», виходячи з положень яких, на думку позивача, не передбачено повноважень Голови ВРУ підписувати (виписувати, видавати) тим чи іншим особам довіреності на представництво в судах інтересів ВРУ.

Позивач наполягає, що такі довіреності Голова ВРУ має право видавати тільки на підставі акту ВРУ.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Добрянської Я.І. від 08.12.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання на 04.05.2017.

У зв'язку з тим, що судове засідання не відбулося, наступне засідання призначено на 08.08.2017. Як вбачається з журналу судового засідання від 08.08.2017, зважаючи на те, що через канцелярію суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, а також відсутність представників відповідача та третіх осіб, суд відклав розгляд справи на 05.12.2017.

Так, у Заяві від 08.08.2017 зазначається, що в ході підготовки до судового процесу з'ясувалося, що Голова ВРУ обґрунтовує наявність у представників апарату ВР законних повноважень представляти інтереси ВР підпунктом 10 пункту 6 Положення про Апарат Верховної Ради України, де зазначається, що у сфері правового і наукового забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат…. 10) забезпечує представництво Верховної Ради України в Конституційному Суді України та інших судових органах при розгляді справ.

У Заяві також зазначається, що з «Положення про Апарат Верховної Ради України» випливає, що воно і зміни до нього затверджувалися розпорядженням Голови ВР, що прямо суперечить Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», де сказано, що «Апарат Верховної Ради діє на основі Положення про Апарат Верховної Ради, яке затверджується постановою Верховної Ради. Положення про структурний підрозділ Апарату Верховної Ради затверджується Головою Верховної Ради (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України»).

Тобто, як зазначається у Заяві, оскаржувані дії щодо узурпації ним виключного права Верховної Ради України вирішувати питання стосовно осіб, які мають право представляти інтереси ВРУ в судах, поширюються також і на затвердження Положення про Апарат Верховної Ради України.

З огляду на наведене, позивачем заявлено додаткові вимоги:

- визнати протиправними дії Голови Верховної Ради України щодо узурпації ним виключеного права Верховної Ради України на затвердження Положення про Апарат Верховної Ради України;

- визнати не чинним і скасувати підпункт десятий пункту шостого Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної ради України від 25 серпня 2011 № 769 зі змінами та доповненнями (в редакції розпорядження Голови Верховної Ради України № 734 від 20 листопада 2014) де зазначається, що «у сфері правового і наукового забезпечення діяльності Верховної Ради України Апарат Верховної Ради України … 10) забезпечує представництво Верховної Ради України в Конституційному Суді України та інших судових органах при розгляді справ.

З журналу судового засідання від 08.08.2017 вбачається, що питання відповідності вказаної заяви вимогам ст. 137 КАС України не досліджувалось, заява на відповідність вимогам ст. 137 КАС України не оцінювалась, питання про прийняття вказаної заяви до розгляду у складі позовних вимог не вирішувалось, що, однак, передує їх розгляду у складі раніше заявлених позовних вимог.

Між тим, на підставі розпорядження керівника апарату суду про повторний автоматичний розподіл судових справ від 10.10.2017 № 5810 та відповідно до пункту 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу здійснено повторний автоматичний розподіл справи на суддю Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А.

Ухвалою судді Кармазіна О.А. справу прийнято до провадження та справу призначено до судового розгляду на 06.12.2017.

Відповідно, розгляд справи розпочався спочатку.

Під час судового засідання 06.12.2017, до початку розгляду справи по суті, судом у новому складі з'ясовано, що 08.08.2017 канцелярією суду зареєстровано заяву «Про збільшення позовних вимог» (далі - Заява). При цьому, у заяві від 30.11.2017 (т.2, а.с. 11, 12; вх. від 01.12.2017) продубльовані ці додаткові вимоги та зазначено додаткове правове обґрунтування.

Також з'ясовано, що через канцелярію суду 06.12.2017 надійшла додаткова заява позивача про збільшення позовних вимог, в якій позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 3200 грн.

У той же час, у зв'язку з необхідністю з'ясування питання щодо відповідності заяв вимогам ст. 137 КАС України, заслуховування думки відповідача з цього питання, а також враховуючи заяву позивача щодо захворювання та про участь представника в іншому засіданні, розгляд справи було відкладено на 19.01.2018.

У судовому засіданні 06.12.2017 також не досліджувалось питання відповідності вказаних заяв вимогам ст. 137 КАС України. Заяви на відповідність вимогам ст. 137 КАС України не оцінювались, питання про прийняття вказаних заяв до розгляду у складі позовних вимог не вирішувалось, що, однак, передує їх розгляду у складі раніше заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні 19.01.2018 судом поставлено на обговорення питання щодо надходження вказаних заяв та запропоновано представнику відповідача висловити своє ставлення щодо вказаних заяв. У зв'язку з цим, наступне судове засідання призначено на 22.02.2018.

Відповідачем подано заперечення щодо прийняття вищезгаданих заяв, в яких відповідач просить відмовити у прийнятті заяв. Звернуто увагу на пропуск строку звернення до суду щодо оскарження розпорядження від 25.08.2011 № 769, на зловживання процесуальними правами. У судовому засіданні 22.02.2018 представником по суті увагу, що по суті вказані заяви є новими позовами.

Позивач та його представник у судовому засіданні наполягали на відповідності заяв встановленим вимогам.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 49 КАС України (в редакції на час подання заяви), позивач має право в будь-який час до закінчення судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог або відмовитися від адміністративного позову. Позивач має право до початку судового розгляду справи по суті змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частини першої статті 137 КАС України («Зміна позовних вимог»; в редакції на час подання заяви) позивач може протягом всього часу судового розгляду збільшити або зменшити розмір позовних вимог, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. До початку судового розгляду справи по суті позивач може змінити підставу або предмет адміністративного позову, подавши письмову заяву, яка приєднується до справи. Заява про зміну позовних вимог повинна відповідати вимогам, які встановлені КАС України для позовних заяв. У разі невідповідності такої заяви вимогам статті 106 цього Кодексу суд своєю ухвалою повертає її позивачу.

У зв'язку з тим, що з 15.12.2017 набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 47 КАС України (в редакції з 15.12.2017) позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п'ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, підстави заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 КАС України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Як вже зазначалося, питання щодо відповідності вказаних заяв вимогам КАС України (ст. 137 КАС України в редакції до 15.12.2017 та ч. 1 ст. 47 КАС України в редакції з 15.12.2017) не досліджувалось. Відповідність вказаних заяв зазначеним вимогам не оцінювались, питання про прийняття вказаних заяв до розгляду у складі позовних вимог не вирішувалось, що, однак, передує їх розгляду у складі раніше заявлених позовних вимог.

У зв'язку з необхідністю вирішення питання щодо наявності підстав для розгляду вказаних заяв та додаткових вимог у складі початково заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставою адміністративного позову є обставини (юридичні факти) і норми права, на яких у сукупності ґрунтуються вимоги позивача (предмет позову).

Збільшення чи зменшення розміру позовних вимог - це їх кількісна, а не якісна зміна. Зміна розміру позовних вимог може бути викликана уточненням розрахунку ціни позову, частковим виконання спірного зобов'язання відповідачем, тобто збільшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі за тією ж раніше заявленою вимогою.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин та правових підстав позову, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається. Подання такої заяви не повинно призводити до заявлення по суті нового адміністративного позову.

Натомість, доповнення позову додатковими вимогами не вважається зміною розміру позовних вимог та, відповідно, не є зміною позовних вимог, оскільки тлумачення заміни передбачає заміну, наприклад, однієї вимоги іншою, а не доповнення раніше заявлених вимог.

Дотримання зазначених вимог забезпечує дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

У даному випадку, за висновком суду, подавши заяву про збільшення позовних вимог (не розміру позовних вимог) від 08.08.2017 з урахуванням заяви від 30.11.2017 (вх. від 01.12.2017) та заяву від 05.12.2017 (вх. від 06.12.2017), в яких заявлено додаткові вимоги із власним окремим предметом оскарження (нові вимоги) та підставами оскарження (нові обставини, правові підстави), позивачем по суті заявлено нові позови в рамках даної справи, що не відповідало вимогам ст. 51 та ст. 137 КАС України (в редакції на час подання), а також не відповідає вимогам ч. 1 ст. 47 КАС України (в редакції з 15.12.2017), а така Заява (позов) може розглядатися в окремому порядку, встановленому КАС України для розгляду позовних заяв. Підстави для висновку, що у даному випадку відбулась зміна позовних вимог також не має.

Слід зазначити, що наведені норми вище норми не передбачають такої процесуальної дії, як залишення заяви без руху у разі її невідповідності встановленим вимогам.

Відтак, враховуючи положення ч. 1 ст. 47 КАС України у кореспонденції з положеннями ч. 2 ст. 167, ч. 1 ст. 167, ч. 1 ст. 166 КАС України, заява «Про збільшення позовних вимог» від 08.08.2017 з урахуванням заяви від 30.11.2017, а також заява від 05.12.2017 (вх. від 06.12.2017) про додаткове збільшення позовних вимог, підлягають поверненню заявнику як безпідставні та необґрунтовані.

Керуючись вимогами ч. 1 ст. 47, ч. 2 ст. 167, ч. 1 ст. 167, ч. 1 ст. 166, ст. ст. 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 "Про збільшення позовних вимог" (вх. від 08.08.2017) з урахуванням заяви від 30.11.2017 (вх від 01.12.2017) та заяву від 05.12.2017 (вх. від 06.12.2017) повернути позивачу.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України. Порядок оскарження визначений ст.ст. 293 - 297 КАС України.

Суддя О.А. Кармазін

Повний текст ухвали складено та підписано 23.02.2018