Справа № 450/86/18
Суддя: Кіпчарський М. О.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/86/18 Провадження № 2-а/450/80/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2018 р. м. Пустомити

Пустомитівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Кіпчарського М.О., секретаря судового засідання Микитів Н.СМ.,розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Пустомитівського районного суду як адміністративного суду, з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Житомирській області серії БР №509846 від 25.12.2017р. він визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 та ч.6 ст.121 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді 340,00 грн. штрафу.

Дану постанову вважає незаконною та просить її скасувати, оскільки він в ніч з 24 на 25 грудня 2017р., керуючи автомобілем марки «Mercedes-BenzVito», н.з. НОМЕР_1, рухався по автодорозі Київ-Чоп в напрямку м.Львова, та перед початком руху перевірив технічну справність основних елементів автомобіля, в тому числі світлових приборів, які були в справному робочому стані.

На 236 км дороги він був зупинений працівниками поліції з тих підстав, що він рухався на автомобілі, в якому не горів задній лівий габаритний ліхтар та не був освітлений номерний знак. На місці він пояснив інспектору поліції, що перед початком руху він перевіряв справність світлових приладів, по дорозі не зупинявся, а тому під час руху не міг помітити, що габаритні вогні не світять, і з цих причин не міг усунути дану несправність.

Вважає, що звинувачення його в порушенні п.п. 31.4.3 а) та п.п. 2.9 в) ПДР України є безпідставними, так як не зазначено належних доказів цього.

Ухвалою суду від 17.01.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, та відповідачу встановлено 10 денний строк з дня отримання даної ухвали для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

02.02. 2018 року від представника відповідача в суд поступив відзив на позовну заяву, а 09.02.2018р. - докази надсилання копії відзиву позивачу.

Ухвалою від 05.02. 2018 року суд дійшов висновку розпочати розгляд справи по суті з повідомленням (викликом) сторін, призначивши перше судове засідання на 20.02.2018р. Одночасно суд надав учасникам справи додатковий строк для подання доказів та відповіді на відзив терміном до початку першого судового засідання.

В судове засідання, призначене на 20.02.2018р. позивач не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просить поданий позов задоволити.

Одночасно позивач подав відповідь на відзив та стверджує, що поданий відповідачем відзив на позовну заяву не спростовує твердження, наведені у позовній заяві та аргументи стосовно суті позовних вимог, та що оскаржувана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, і що такі докази не представлені відповідачем у відзиві на позов. Зазначає, що ним не були порушені вимоги пп. а) п. 31.4.3 ПДР України, так як даний пункт спрямований на заборону самостійного переобладнання транспортного засобу стосовно світлових приладів, чого він не вчиняв. Також він не порушував вимоги пп. в) п.2.9 ПДР України і відповідачем не надано доказів цих обставин. При тому не заперечує, що в автомобілі не горів задній лівий габаритний ліхтар, але заперечує, що номерний знак не був освітлений.

Представник відповідача, який про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився та причин неявки суду не повідомив.

В направленому на адресу суду відзиві на позов представник відповідача зазначає, що зазначені в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, позивач в такий спосіб намагається уникнути адміністративної відповідальності, а тому в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Вважає, що доказом встановлення вини позивача у порушенні ПДР України являється винесена у встановленому законом порядку оскаржувана постанова, рапорт інспектора і не заперечення фактичних обставин справи самим позивачем. Доводи позивача обґрунтовані виключно посиланням на формальні підстави для скасування оскаржуваної постанови, проте не підтверджені жодним належним і допустимим доказом.

Постанова винесена уповноваженою особою та у відповідності до вимог ст.258 КУпАП.

У зв»язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, суд в порядку ст.ст.205,229 КАС України вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Повно та всебічно з»ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, відповідно та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, суд приходить до наступного висновку.

Як зазначається в оскаржуваній постанові в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №509846 від 25.12.2017 р., складеної інспектором роти 4 батальйону УПП у Житомирській області лейтенантом поліції Ворончук С.В., ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом«Mercedes-BenzVito», н.з. НОМЕР_1, 25.12.2017року

о 00 год. 06 хв. рухався по автодорозі Київ-Чоп 236 км, у якого не працював задній лівий габаритний ліхтар та не освітлений державний номерний знак, чим порушив п.п.31.4.3 а) і п.п. 2.9 в) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 та ч.6 ст.122 КУпАП.

За вчинене правопорушення інспектор поліції, у відповідності зі ст.36 КУпАП, постановив застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 340,00 грн. Частиною 1 ст.121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи, в тому числі, зовнішніх світлових приладів(темної пори доби), чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 6 ст.121 КУпАП встановлено, що експлуатація водієм транспортного засобу, в тому числі, з неосвітленим номерним знаком,- тягне за собою накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтями 7-9 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів. Усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 1 ст.78 КАС України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Такі обставини зазначаються учасниками справи в заявах по суті справи, їх поясненнях.

З врахуванням того, що позивач як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив на позовну заяву зазначає, що в керованого ним автомобілі «Mercedes-BenzVito», н.з. НОМЕР_1 на момент зупинення його працівниками поліції 25.12.2017року о 00 год. 06 хв. на 236 км автодороги Київ-Чоп не працював задній лівий габаритний ліхтар, і що ці обставини визнає також відповідач, суд вважає дані обставини такими, що визнані учасниками справи, а тому такі не підлягають доказуванню.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 ЗУ «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації т транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі, частини 1,2,3,5 і 6 ст.121.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Частиною 2 ст.33 КУпАП встановлено, що при вирішення питання про накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, не враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини що пом»якшують і обтяжують відповідальність.

Складання протоколів про адміністративні правопорушення та порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення регулюється «Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затверджених Наказом МВС України №1376 від 06.11.2015р.( надалі-Інструкція).

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці обставини встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення , поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та іншими даними.

З системного аналізу вище зазначених норм діючого законодавства суд вважає, що оскаржувана Постанова серії БР №509846 від 25.12.2017р. складено у відповідності до вимог Інструкції і уповноваженим на те працівником підрозділу Національної поліції, та у відповідності до вимог ч.2 ст.33, ст.ст.222,258 КУпАП, а вид та розмін накладеного на правопорушника стягнення визначений працівником поліції в порядку ст.36 АКУпАП в межах санкції ч.1, ч.6 ст.121 КУпАП.

З цих підстав суд вважає оскаржувану постанову належним та допустимим доказом вчиненого ОСОБА_1 правопорушення ( а.с.4).

Позивача стверджує, що ним не було порушено вимог підпункту а) пункту 31.4.3, так як даний пункт ПДР України спрямований на заборону самостійного переобладнання транспортного засобу , внаслідок чого змінюється кількість,тип, колір, розміщення та режим роботи зовнішніх світлових приладів, і ним ніякого самовільного переобладнання автомобіля не було зроблено.

Однак такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки позивач в даному випадку посилається на незрозумілу норми ПДР, тоді як підпунктом а) пункту 31.4.3 розділу 31 «Технічний стан транспортних засобів та їх обладнання» ПДР України визначено: « 31.4 Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: 31.4.3. Зовнішні світлові прилади: а) кількість,тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу».

Щодо посилання позивача також на підпункт «ї» пункту 31.4.7 ПДР, то такі є недоречними і судом не приймаються до уваги, оскільки пункт 31.4.7 розділу 31 визначає технічні несправності інших елементів конструкції автотранспорту, а не зовнішніх освітлювальних приладів, які визначені п.31.4.3 .

Щодо тверджень позивача про те, що ним не було допущено порушень підпункту в) пункту 2.9 ПДР України, так як освітлення номерного знаку було справним, то такі судом не приймаються до уваги, оскільки позивач, не заперечуючи факт його зупинки працівниками поліції та складання відносно нього оскаржуваної постанови, в разі заперечення обставин, зазначених працівником поліції в бланку постанови, мав право зазначити про це в даному документі, однак таким своїм правом ОСОБА_1 не скористався, та не надав суду доказів спростування таких обставин.

Таким чином, факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 доведений у суді суб'єктом владних повноважень і стверджується, крім обставин, відображених у постанові по справі про адміністративне правопорушення від 25.12.2017 року серії БР №509846, в тому числі поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві та відповіді на відзив, в яких останній не заперечує факту несправності лівого габаритного ліхтаря, а також рапортом інспектора Ворончук С.В. від 25.12.2017р.( а.с.21).

На свій захист ОСОБА_1 фактично вказує на відсутність передбачених законом доказів вчиненого ним правопорушення - експлуатацію транспортного засобу в темну пору доби з несправним габаритним ліхтарем та неосвітленим номерним знаком, однак обов»язок із доказування цих же обставин, на яких ґрунтується позов, покладається на позивача, який всупереч вимогам ст.77 КАС України, не надав суду достатніх доказів на спростування зазначених в оскаржуваній постанові та рапорті працівника поліції фактів.

Враховуючи наведене вище суд вважає, що матеріалами справи про адміністративне правопорушення доведена винність ОСОБА_1 у вчиненні ним 25.12.2017 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ч.6 ст. 121 КУпАП, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови від 25.12.2017 року та закриття справи.

Керуючись ст. ст. 33, 121, 222,251, 258КУпАП, ст.ст. 6,9,10,77,243-250,256, 293-295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постановисерії БР №509846 від 25.12.2017р. у справі про адміністративне правопорушення та закриття справи, відмовити у зв»язку з його безпідставністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Пустомитівськийрайонний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяМ. О. Кіпчарський