Справа № 804/812/18
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року Справа № 804/812/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІлькова В.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області, у якому просить суд:
- визнати протиправною відмову Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області щодо відмови в призначені їй пільгової пенсії за віком;
-зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області призначити та виплачувати їй пенсію на пільгових умовах на підставі п. б ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 20.12.2017 року, зарахувавши при призначенні пенсії додатково до визнаного в якості загального стажу стаж моєї роботи з 13.10.1983 року по 03.06.1987 року, з 05.05.1990 року по 31.03.1994 року та з 01.02.1996 року по 31.05.1999 рік.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2018 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
20.02.2018 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно наданих документів загальний стаж позивача складає 16 років 10 місяців 7 днів, а пільговий стаж 11 років 3 місяці 7 днів, тому право на призначення пенсії згідно п. «б» ст. 13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у позивача відсутнє, тому підстав для задоволення позову немає.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
05.12.2017 року ОСОБА_2 звернулася до управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області із заявою про призначення їй пільгової пенсії за Списком № 2 та додала до заяви всі документи, що передбачені п.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року № 20857/06/08 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, з підстав, що позивач має недостатньо загального стажу роботи, при цьому зазначили, що позивач має лише 16 років 10 місяців та 7 днів загального стажу при необхідних 21 року та 6 місяців, тому право на призначення пенсії згідно п. «б» ст. 13 у позивача відсутнє.

Відтак, відповідачем не було зараховано до загального стажу періоди роботи позивача з 13.10.1983 року по 03.06.1987 року на Антрацитівському виробничому об'єднанні «Титан» та з 01.02.1996 року по 31.05.1999 рік в КП «Дари природи», з підстав, що ці записи в трудовій книжці не відповідають вимогам Інструкції ведення трудових книжок.

Не погодившись із вищевказаною відмовою управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року №20857/06/08 щодо призначення їй пільгової пенсії за віком, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Досліджуючи правомірність відмови управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області від 13.12.2017 року №20857/06/08 щодо призначення позивачу пільгової пенсії за віком, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно абзацу 2 пункту 15 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону України №3108-IV від 17.11.2005 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Постановою КМУ від 12.06.1993 року № 637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в п. 1.2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у грудні 2017 року звернулася до управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області із заявою про призначення їй пільгової пенсії за Списком № 2.

Відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 з 13.10.1983 року по 03.06.1987 року в Антрацитівському виробничому об'єднанні «Титан», з 08.05.1990 року по 31.03.1994 року на ОРС «Антрацит» та з 01.02.1996 року по 31.05.1999 року в КП «Дари природи» (а.с.11-13).

Матеріалами справи встановлено, що наведені записи в трудовій книжки про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останньої за відповідними посадами повний робочий день. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Працівникам які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого ст.12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам.

Згідно ст. 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:

а) особам які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці вік та вік необхідний для призначення пенсії відповідно до ст. 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому ст.ст. 13-14 цього закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Таким чином, оскільки позивач працювала на вказаних посадах до введення в дію Закону «Про пенсійне забезпечення», то, при визначенні належності його трудового стажу до пільгового, необхідно застосувати Списки ( надалі Список № 1, Список № 2), затверджені Постановою ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173 п.3, п.8 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2005 року № 3830.

Списком № 1 передбачено, що правом на пільгове пенсійне забезпечення користуються майстри відділень, прольотів і дільниць, плавильних, формововчних, стержньових та інше, а також слюсарів на гарячих дільницях робіт.

У відповідності до Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах; затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року № 1173 ( Розділ V. «Коксові, пекококсові, термоантрацитові і коксохімічні виробництва. Вуглепідготовчі цехи та відділення.» п. а «Робітники, зайняті на поточних ремонтах коксохімічних агрегатів»), Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10 (Розділ 20500000 IV «Коксові, пекококсові, термоантрацитові і коксохімічні виробництва. Вуглепідготовка», 2050000б-23362 «Майстри з ремонту обладнання») та Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. № 162 (Розділ 10400000 IV. «Коксові, пекококсові, термоантрацитові і коксохімічні виробництва» підрозділ І «Коксохімічні виробництва», 10402000 п. 2 Коксохімічне виробництво п. 1040200 а п.п. а) Робітники 1040200а-1753а, Робітники ремонтних служб, зайняті ремонтом устаткування в місцях його установки на дільницях (робочих місцях) діючих виробництв, де основні робітники, які ведуть технологічний процес, користуються правом на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1: монтажники устаткування коксохімічних виробництв, монтажники технологічних трубопроводів, слюсарі-ремонтники, електрогазозварники, електрозварники ручного зварювання, електромонтери по ремонту і обслуговуванню електроустаткування»).

З рішення управління Пенсійного фонду Дніпропетровської області про відмову позивачу у призначенні їй пільгової пенсії за віком № 20857/06/08 від 13.12.2017 року вбачається, що відмову у призначенні пільгової пенсії за віком, мотивують саме тим, що періоди роботи ОСОБА_2 з 13.10.1983 року по 03.06.1987 року на Антрацитівському виробничому об'єднанні «Титан», з 08.05.1990 року по 31.03.1994 року на ОРС «Антрацит», з 01.02.1996 року по 31.05.1999 року КП «Дари природи» до загального стажу зарахувати не має підстав, так, як записи у трудовій книжці не відповідають вимогам ведення трудової книжки (відсутній підпис відділу кадрів та перейменування підприємств). Направити відповідні запити не має можливості, так як вищевказані підприємства знаходяться на тимчасово непідконтрольній території України (а.с.10).

Однак, з урахування того, що необхідні документи щодо вирішення цього спору знаходяться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, слід зазначити таке.

Відповідно до положень ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Відтак, наведені вище обставини свідчать про порушення відповідачем прав позивача, яке гарантується ст. 46 Конституції України.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені їй пільгової пенсії за віком є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов ОСОБА_2 до Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню в частині визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені їй пільгової пенсії за віком та в частині зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05.12.2017 року із зарахуванням до пільгового стажу за списком № 2.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 1409,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ОКПП НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначені ОСОБА_2 пільгової пенсії за віком.

Зобов'язати Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 05.12.2017 року із зарахуванням до пільгового стажу за списком № 2 періоду її роботи з 13.10.1983 року по 03.06.1987 року на Антрацитівському виробничому об'єднанні «Титан», з 08.05.1990 року по 31.03.1994 року на ОРС «Антрацит» та з 01.02.1996 року по 31.05.1999 року в КП «Дари природи».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ОКПП НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 1409,60 гривень (одна тисяча чотириста дев'ять грн. 60 коп.).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 22.02.2018 року.

Суддя В.В Ільков