Справа № 802/1590/17-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року

Київ

справа №802/1590/17-а

адміністративне провадження №К/9901/717/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шарапи В.М.,

суддів: Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду в складі судді Дончика В.В. від 10.10.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду Гонтарука В.М. (головуючого), суддів Граб Л.С., Білої Л.М. від 21.11.2017 у справі №802/1590/17-а за позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області третя особа Калинівський районний суд Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, третя особа Калинівський районний суд Вінницької області та просив: визнати протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області у виплаті позивачу вихідної неоподаткованої допомоги у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою у розмірі 81925, 02 грн. та зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 81925,02 грн.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.10.2017 позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 постанову суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області у виплаті позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою. Зобов'язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою. В іншій частині позову судом відмовлено.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що 19 січня 1981 року ОСОБА_3 обрано суддею Бершадського районного суду Вінницької області. 28 вересня 1989 року позивач обраний суддею Калинівського районного суду Вінницької області. 22.09.2016 року Верховною Радою України прийнято Постанову №1600-VIII "Про звільнення суддів", відповідно до якої ОСОБА_3 звільнено з посади судді Калинівського районного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Калинівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2016 року №98-С, відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII "Про звільнення суддів", ОСОБА_3 відраховано із штату суддів Калинівського районного суду Вінницької області з 07.10.2016 року, у зв'язку із виходом у відставку. Стаж роботи позивача на посаді судді складає 35 років 8 місяців.

Наказом голови Калинівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2016 року №104-С, відповідно ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02.06.2016 року доручено відділу планово-фінансової діяльності, обліку та звітності ТУ ДСА України в Вінницькій області провести виплату вихідної допомоги ОСОБА_3 в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, в зв'язку із виходом у відставку.

Оскільки вказана допомога не виплачувалась, позивач 02.08.2017 року звернувся до ТУ ДСА у Вінницькій області із заявою, в якій просив виплатити йому вихідну допомогу в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, у зв'язку із виходом у відставку.

Листом від 15.08.2017 року №04-36/2053, ТУ ДСА України в Вінницькій області відмовило позивачу в задоволенні його заяви.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вказали, що на момент прийняття наказу голови Калинівського районного суду Вінницької області від 07 жовтня 2016 року №98-С діяла норма ч. 1 ст. 143 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII, яка передбачала виплату вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою судді, який вийшов у відставку. Станом на 30.09.2016 року позивач перебував на посаді судді Калинівського районного суду Вінницької області, а тому на нього поширюється дія норми ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII щодо виплати вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. Скасовуючи постанову суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача конкретної суми вихідної допомоги, апеляційний суд зазначив, що вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області оскаржило в касаційному порядку вказані судові рішення, просить їх скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що реалізація права позивача на звільнення у зв'язку з відставкою відбулась у момент прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення судді з посади, тобто 22.09.2016, тому до спірних правовідносин слід застосовувати ті положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття такої постанови.

Позивач заперечень чи відзиву на касаційну скаргу не подав. Учасники справи не заявляли клопотань про розгляд касаційної скарги за їх участю.

Враховуючи, що постановою апеляційного суду було скасовано постанову суду першої інстанції, колегія суддів переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги на постанову апеляційного суду. На підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України (у редакції, яка діяла від 02.03.2014), суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку.

Згідно пунктів 1-5 статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VІ (далі Закон №2453-VІ) (в редакції, чинній на момент винесення постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600-VIII «Про звільнення суддів») суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканості, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 1 статті 136 Закону №2453-VI було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Законом №1166-VII внесено зміни до Закону №2453-VI та виключено статтю 136 Закону (пункт 28 розділу ІІ Закону №1166-VII).

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону №1166-VII зміни, передбачені Розділом II, набирають чинності з 1 квітня 2014 року.

У Рішенні від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України зазначив, що "<за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце >".

Внесені Законом №1166-VII зміни до Закону №2453-VI в частині скасування положень статті 136 цього Закону є чинними, неконституційними не визнавались.

За приписами абзацу 3 пункту 7 Указу Президента України "Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності" від 10.06.1997 року №503/97, акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

Отже, чинним законодавством визначений порядок реалізації права судді на звільнення у зв'язку з відставкою, яке починається з подання суддею відповідної заяви і закінчується прийняттям Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, яка набирає чинності з моменту її прийняття.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що датою звільнення судді у разі подання заяви про відставку є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата відрахування судді зі штату, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, передбачене частиною 3 статті 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402- VIІ, який набрав чинності з 30.09.2016.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки відповідач при розгляді заяви про виплату вихідної допомоги позивачу діяв з дотриманням вимог, передбачених Конституцією та законами України.

На підставі викладеного та відповідно до змісту вказаних положень чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Частиною 1 статті 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 3 статті 351 КАС України).

Тому, на переконання колегії суддів, судом апеляційної інстанції було застосовано Закон, який не підлягав застосуванню, а саме - статтю 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 02.06.2016 №1402- VIІ, який набрав чинності з 30.09.2016), що є наслідком скасування судових рішень.

Відповідно до частин 1-2 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351,356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області задовольнити частково.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.11.2017 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, третя особа Калинівський районний суд Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

...........................

...........................

...........................

В.М. Шарапа

В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич ,

Судді Верховного Суду