Справа № 821/1964/17
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1964/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.,

при секретарі - Рябчич А.М.,

за участю:

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певну дію, -

встановив:

14 грудня 2017 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі відповідач, ГУ Держгеокадастру у Херсонській області) про визнання протиправним та скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, оформлене листом від 21 вересня 2017 року № І - 9998/0-3672/6-17, щодо відмови громадянам ОСОБА_3 (проживає 73000 м. Херсон вул. Польова, 177, рнокпп НОМЕР_1), ОСОБА_4 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_2), ОСОБА_5 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_3), ОСОБА_6 (проживає м. Херсон пр-т. 200-річчя Херсона, 7 корп, 4 кв. 125, рнокпп НОМЕР_4) ОСОБА_7 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп НОМЕР_5), ОСОБА_8 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, рнокпп НОМЕР_6), ОСОБА_9 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, рнокпп), ОСОБА_10 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, рнокпп НОМЕР_7), ОСОБА_11 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_5 рнокпп НОМЕР_8), ОСОБА_12 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, рнокпп НОМЕР_9), ОСОБА_13 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, рнокпп НОМЕР_10), ОСОБА_14 (проживає Херсонська область ОСОБА_15, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_11) у затвердженні проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок загальною площею 23,0000 га які розташовані на території Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона Херсонської області для ведення особистого селянського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянину ОСОБА_13, земельна ділянка площею 2,0 га; ОСОБА_7, земельна ділянка 2,0; ОСОБА_3, земельна ділянка -1,9 га; ОСОБА_4, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_5, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_6, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_8, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_9, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_10, земельна ділянка - 1,9; ОСОБА_11, земельна ділянка - 1,9; ОСОБА_12, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_14, земельна ділянка - 1,9 га, загальною площею 23,0000 га для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення розташованих за межами населених пунктів на території Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона Херсонської області.

Ухвалою суду від 14 грудня 2017 року адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 26 грудня 2017 року.

26 грудня 2017 року представник позивачів недоліки позовної заяви усунув.

27 грудня 2017 року відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 23 січня 2018 року призначено перше судове зсідання.

08 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона Херсонської області.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Обгрунтовуючі позовні позивачі зазначили наступне. У серпні 2017 року позивачами було подано відповідачу для затвердження проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів на території Степанівської сільської ради Суворовського району міста Херсона Херсонської області. Листом №І-9998/0-3672/6-17 від 21 вересня 2017 року позивачам повідомлено про відмову в задоволенні заяв, з посиланням на норми ст.118 Земельного кодексу України. На думку відповідача, наявність обставин передбачених ст. 118 Земельного кодексу України міститься в тому, що існує лист Степанівської сільської ради Суворовського району міста Херсона Херсонської області (далі Степанівська сільська рада) №02.16/51/2 від 28.08.2017 року та рішення ІV сесії Степанівської сільської ради ІV скликання «Про затвердження містобудівної документації «Корегування Генерального плану села Степанівка Суворовського району міста Херсона»», а зазначені в заяві земельні ділянки входять в межі генерального плану села Степанівка. З посиланням на норми Земельного кодексу України обґрунтовують правомірність своїх вимог. З наведеного позивачі роблять висновок про наявність правових підстав для постановлення судового рішення про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певну дію.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в адміністративному позові.

22 січня 2018 року відповідач подав до суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає з таких підстав. До ГУ Держгеокадастру у Херсонській області звернулись позивачі із заявами стосовно затвердження проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок загальною площею 23,00 га, які розташовані на території Степанівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Земельні ділянки, на які претендують позивачі входять в межі генерального плану села Степанівка. Все це, на думку відповідача, є підставами для повної відмови в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях.

Розглянувши надані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Херсонській області «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою» №21-2588/18-17 СГ від 01 червня 2017 року позивачам надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів на території Степанівської сільської ради, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а саме:

- ОСОБА_3, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_4, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_5, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_6, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_7, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,000 га;

- ОСОБА_8, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_10, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_9, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_11, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,900 га;

- ОСОБА_12, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га;

- ОСОБА_13, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,000 га;

- ОСОБА_14, орієнтовний розмір земельної ділянки 1,9000 га.

Пунктом другим наказу передбачено, що розроблені проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають погодженню та затвердженню відповідно до вимог чинного законодавства.

В подальшому після виготовлення позивачами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, останні звернулись до відповідача із заявами про їх затвердження та відведення у власність земельних ділянок загальною площею 23,0000 га, які розташовані на території Степанівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства.

Відповідач листом №І9998/0-3672/6-17 від 21 вересня 2017 року відмовив позивачам в задоволенні заяв, посилаючись на лист Степанівської сільської ради №02.16/51/2 від 28.08.2017 року та рішення ІV сесії Степанівської сільської ради ІV скликання «Про затвердження містобудівної документації «Корегування Генерального плану села Степанівка Суворовського району міста Херсона»» №27 від 30 грудня 2010 року.

Відповідач зазначив, що земельні ділянки, на які претендують позивачі входять в межі генерального плану села Степанівка, в звязку з чим, за приписами ст.118 Земельного кодексу України, у погодженні проектів відмовлено.

Позивачі вважають таку позицію відповідача протиправною та просять зобовязати ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити відповідні проекти землеустрою.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України.

Зокрема, ст. 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідач надав позивачам дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів Степанівської сільської ради, рішення відповідача оформлене наказом №21-2588/18-17-СГ від 01 червня 2017 року.

Сторони не надали суду доказів скасування відповідачем вищезазначеного наказу, або доказів того, що позивачі виготовили проекти землеустрою на земельні ділянки відмінні від тих, на які їм давався дозвіл.

Окремо суд звертає увагу відповідача, що посилання на приписи статті 118 Земельного кодексу України є помилковим, оскільки вона регулює порядок надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. Натомість позивачі звернулись до ГУ Держгеокадастру із заявами про затвердження проектів землеустрою, а відповідно до ч.8 ст.118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною ОСОБА_16 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.6 ст.186 Земельного кодексу України).

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.1 ст. 186-1 Земельного кодексу України).

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов'язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту (ч.4 ст. 186-1 Земельного кодексу України).

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи (ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України).

Натомість відповідач у листі-відмові послався на ст.118 Земельного кодексу України, а конкретніше на її частину сьому, хоча й не зазначив її в листі.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.7 ст.118 Земельного кодексу України).

Однак підставою для відмови в у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Невідповідність місця розташування земельної ділянки генеральному плану населеного пункту за приписами ст.186-1 Земельного кодексу України не є тією правовою підставою, яка зумовлює відмову в погодженні проекту землеустрою.

Натомість така підстава могла б бути правовим підґрунтям для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за приписами ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, але відповідач своїм наказом надав такий дозвіл позивачам.

Суд дослідив публічну кадастрову карту України (витяг наявний в матеріалах справи) з датою оновлення 29 січня 2018 року та встановив, що земельні ділянки на які претендують позивачі не входять до меж населеного пункту села Степанівка.

Таким чином, відповідач відмовив позивачам у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав, що не регулюють спіні правовідносини та з посиланням на норми які не передбачені спеціальним законодавством, тому суд визнає таку відмову протиправною.

Пунктом 9 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету ОСОБА_16 України від 14 січня 2015 року № 15, визначено, що Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної ОСОБА_16 України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету ОСОБА_16 України та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання. Підпунктом 11 пункту 11 наведеного вище Положення передбачено, що начальник Головного управління, зокрема, підписує накази Головного управління.

З наведеного вбачається, що чинним законодавством України передбачена єдина форма рішення, що приймається територіальними органами Держгеокадастру, за результатами розгляду заяв про надання земельних ділянок, - це наказ.

Відмова відповідача, оформлена ним у формі листа, наказу чи у будь якій іншій формі, змісту не змінює та є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Херсонській області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, то суд вважає, що ці вимоги є похідними від вимог про визнання протиправною відмови відповідача у затвердженні такого проекту землеустрою, тому також підлягають задоволенню.

Стосовно позиції суду направленої на зобовязання відповідача вчинити певну дію, то вона в повній мірі узгоджується як Рекомендаціями Комітету ОСОБА_16 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятими Комітетом ОСОБА_16 11.03.1980 на 316-й нараді так і з численними рішеннями Європейського суду з прав людини, якими останній вимагає винесення таких рішень, які б остаточно ставили б крапку в захисті прав та інтересів заявників.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі відсутності у суб'єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов'язання судом суб'єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження.

Повноваження суду при вирішенні адміністративної справи визначені статтею 245 КАС України, відповідно до пункту 4 частини 2 якої у разі задоволення адміністративного позову суд може визнання бездіяльність суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В даному випадку суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобовязання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

До того ж сама Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покладає на національний суд відповідальність за здійснення правосуддя.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі Чахал проти Об'єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Конвенційний принцип ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні 15 лютого 2018 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, оформлене листом від 21 вересня 2017 року № І - 9998/0-3672/6-17, щодо відмови громадянам ОСОБА_3 (проживає 73000 м. Херсон вул. Польова, 177, рнокпп НОМЕР_1), ОСОБА_4 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_2), ОСОБА_5 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_3), ОСОБА_6 (проживає м. Херсон пр-т. 200-річчя Херсона, 7 корп, 4 кв. 125, рнокпп НОМЕР_4) ОСОБА_7 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, рнокпп НОМЕР_5), ОСОБА_8 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, рнокпп НОМЕР_6), ОСОБА_9 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, рнокпп), ОСОБА_10 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, рнокпп НОМЕР_7), ОСОБА_11 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_5 рнокпп НОМЕР_8), ОСОБА_12 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, рнокпп НОМЕР_9), ОСОБА_13 (проживає ІНФОРМАЦІЯ_6, рнокпп НОМЕР_10), ОСОБА_14 (проживає Херсонська область ОСОБА_15, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_11) у затвердженні проекту землеустрою та відведення у власність земельних ділянок загальною площею 23,0000 га які розташовані на території Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона Херсонської області для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області (73036, м. Херсон, вул. Університетська, 136-А, , тел.:НОМЕР_12, факс: НОМЕР_13, електронна пошта: ) затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянину ОСОБА_13, земельна ділянка площею 2,0 га; ОСОБА_7, земельна ділянка 2,0; ОСОБА_3, земельна ділянка -1,9 га; ОСОБА_4, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_5, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_6, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_8, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_9, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_10, земельна ділянка - 1,9; ОСОБА_11, земельна ділянка - 1,9; ОСОБА_12, земельна ділянка - 1,9 га; ОСОБА_14, земельна ділянка - 1,9 га, загальною площею 23,0000 га для ведення особистого селянського господарства, із земель державної власності сільськогосподарського призначення розташованих за межами населених пунктів на території Степанівської сільської ради Суворовського району м. Херсона Херсонської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 20 лютого 2018 року.

Суддя Кузьменко Н.А.

кат. 6.2.1.