Справа № 2а-0770/2411/11
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2018-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

21 лютого 2018 року

Київ

справа №2а-0770/2411/11

адміністративне провадження № К/9901/2069/17, К/9901/20756/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційні скаргиВиноградівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі - ОДПІ, податковий орган) та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
на постановуЗакарпатського окружного адміністративного суду від 05.07.2017 (Головуючий суддя - Рейті С.І.)
та ухвалуЛьвівського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 (колегія у складі суддів: Большакова О.О., Глушко І.В., Макарик В.Я.)
у справі №2а-0770/2411/11
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доВиноградівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області
пpоскасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОДПІ (правонаступник Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області), у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2011.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що висновки які були покладені податковим органом в акті перевірки, як на підставу прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суперечать позиції Вищого адміністративного суду України, викладеній у листі та вимогам Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №334/94-ВР) і Декрету Кабінету міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» №13-92 від 26.12.1992 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, далі - Декрет). Власне, укладена угода з третьою особою носить реальний характер та вчинена з метою розширення позивачем своєї господарської діяльності, зокрема по реалізації паливо-мастильних матеріалів (далі - МПП) на авто заправних станціях (далі - АЗС).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.07.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення ОДПІ від 24.06.2011 № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у сумі 32826 грн. 25 коп. (основний платіж - 26261 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції - 6565 грн. 25 коп.) частково - в частині збільшення суми грошового зобов'язання у сумі 15000 грн. 00 коп. (основний платіж - 12000 грн. 00 коп., штрафні (фінансові) санкції - 3000 грн. 00 коп.). В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вказані судові рішення прийняті на підставі висновків Вищого адміністративного суду України, на розгляді у якого вже знаходилась дана судова справа, та ухвалою від 09.11.2016 (№ К/9991/29924/14) справа направлялась на новий розгляд.

Здійснюючи новий розгляд, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку, що позивач правомірно включив до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, вартість послуг отриманих від третьої особи у загальній сумі 80000 грн.00 коп., фактичне виконання якої підтверджується допустимими та належними доказами. Відмовляючи в задоволені позовних вимог в іншій частині, суди зазначили, що позивачем не доведено обґрунтованість віднесення до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, сплаченого до бюджету податку на додану вартість (далі - ПДВ) у загальній сумі 95073 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, сторони подали касаційні скарги, в яких просили скасувати постанову та ухвалу в частинах які постановлені не на їх користь, і в тих частинах прийняти нове рішення, стверджуючи, що вони були прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права. Відповідач, вказує на те, що суди не надали належної оцінки тому факту, що ніяких документів, які б засвідчили факт проведення робіт згідно укладеної угоди з третьою особою для перевірки не надано. При цьому позивач не використав у своїй господарській діяльності результат проведених робіт по даній угоді, а тому не мав права відносити до складу валових витрат, витрати понесені ним на оплату послуг третьої особи.

Позивач, в свою чергу стверджує, що при визначенні результатів господарських операцій для оподаткування керувався діючим на той час Додатком №7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян, затвердженої наказом Головної Держаної податкової інспекції України від 21.04.1993 №12, та узагальнюючими податковими консультаціями відповідача, відтак його твердження та судів попередніх інстанцій про віднесення до складу валових витрат сум ПДВ сплачених у ціні товарів, є незаконними та несправедливими.

У відзиві, який надійшов від позивача на вказану касаційну скаргу до касаційного суду, він просить у її задоволенні відмовити, а його касаційну скаргу задовольнити.

Від відповідача відзиву на касаційну скаргу позивача до касаційного адміністративного суду не надходило.

11.12.2017 Вищим адміністративним судом України постановлено ухвалу, якою залишено касаційну скаргу ОДПІ без руху.

22.12.2017 вказана касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку частини четвертої пункту першого розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

02.01.2018 Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду касаційне провадження за касаційною скаргою ОДПІ відкрито.

06.11.2017 Вищим адміністративним судом України відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_2

12.02.2018 вказана касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку частини четвертої пункту першого розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.

Пеpеглянувши судові pішення в межах касаційних скаpг, пеpевіpивши повноту встановлення судами фактичних обставин спpави та пpавильність застосування ними норм матеpіального та процесуального пpава, Верховний Суд дійшов висновку пpо відсутність підстав для задоволення касаційних скаpг, з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем з 23.05.2011 по 03.06.2011 проведено планову документальну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства позивача за період з 01.04.2010 по 31.12.2010.

За результатами вказаної перевірки, 10.07.2010, складено акт №34-12/НОМЕР_2, яким вирішено донарахувати підприємцю податок з доходів від підприємницької діяльності в розмірі 26261 грн. 00 коп. за порушення вимог ст. 13 розділу IV Декрету та пп. 5.3.3 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР.

У зв'язку із виявленими порушеннями, 24.06.2011 контролюючим органом винесено податкове повідомлення рішення №, яким підприємцю збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб на 32826 грн. 25 коп., в тому числі: за основним платежем - 26261 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 6565 грн. 25 коп.

Судами також встановлено, що висновки ОДПІ обґрунтовані доводами про те, що позивач неправомірно включив до складу валових витрат ПДВ у загальній сумі 95073 грн. 00 коп., який був сплачений ним до бюджету, оскільки відсутні правові підстави; підприємець неправомірно включив до складу валових витрат вартість послуг з пошуку місць розташування автозаправних станцій у загальній сумі 80000 грн. 00 коп., наданих йому приватним підприємцем ОСОБА_3 (згідно договору про надання юридичних, інформаційних, аналітичних послуг № 07 від 01.06.2010), оскільки на день проведення перевірки позивач не відкрив жодного об'єкта (нової АЗС).

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на час виникнення спірних відносин регулювався розділом IV Декрету.

Відповідно до ч.2 ст.13 Декрету оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням у відповідному звітному періоді (кварталі, календарному році) доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом № 334/94-ВР (ч.3 ст.13 Декрету).

Відповідно до п. 5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Підпункт 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №334/94-ВР передбачає, що до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника на формування валових витрат, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, між позивачем (замовник) та приватним підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) укладено договір про надання юридичних, інформаційних, аналітичних послуг № 07 від 01.06.2010. Згідно предмету договору, серед іншого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по проведенню переговорів та організації документообігу при пошуку місць розташування автозаправних станцій (комплексів) в кількості 10 штук.

Вказана угода виконана на загальну суму 80000 грн. 00 коп. грн., що підтверджується дослідженими судами попередніх інстанцій актами приймання-передачі виконаних робіт №1 від 27.09.2010, №2 від 27.12.2010, видатковими касовими ордерами від 27.09.2010, від 28.09.2010, від 29.09.2010, від 30.09.2010, від 27.12.2010, від 28.12.2010, від 29.12.2010, від 31.12.2010, техніко-економічними обґрунтуваннями будівництва автозаправних станцій та іншим.

З урахуванням того, що матеріали справи містять докази реальності здійснення відповідної угоди між позивачем та ПП ОСОБА_3, а доказів невикористання позивачем придбаних товарів у своїй господарській діяльності відповідачем надано не було, тому визначені контролюючим органом порушення в цій частині, які викладені в акті перевірки є неприйнятними.

З огляду на встановлені судами обставини у справі, судова колегія касаційної інстанції погоджується із незаконністю спірного податкового повідомлення-рішення в частині донарахування позивачу податку на доходи фізичних осіб у розмірі 12000 грн. 00 коп. та штрафних санкцій у сумі 3000 грн. 00 коп. (розрахунок в матеріалах справи), яке підлягає скасуванню в цій частині.

Тобто касаційна скарга ОДПІ на рішення судів першої та апеляційної інстанції є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо касаційної скарги позивача, то Верховний Суд вважає її доводи також необґрунтованими, оскільки «Закон України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28 грудня 1994 року №334/94-ВР (введено в дію з 01 січня 1995 року) є законом в сфері оподаткування та прийнятий пізніше, ніж Інструкція про прибутковий податок з громадян, затверджена наказом Головної ДПІ України від 21 квітня 1993 року № 12, у зв'язку з чим до спірних правовідносин підлягали застосуванню норми Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно із положеннями Закону №334/94-ВР не включаються до складу валових витрат, зокрема, витрати на сплату податку на додану вартість, включеного до ціни товарів (робіт, послуг), що придбаваються платником податку для виробничого або невиробничого використання

Вказаної позиції дотримались суди попередніх інстанцій, які розглядали справу під час нового розгляду, що свідчить про недопущення ними порушень, наведених у касаційній скарзі позивача, норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи зазначене, суд касаційної інстанції визнає, щo суди пoпеpедніх інстанцій не дoпустили непpавильнoгo застoсування нopм матеpіальнoгo та пpoцесуальнoгo пpава пpи виpішенні данoї спpави та вважає, щo суди пoвнo встанoвили oбставини, щo мають значення для пpавильнoгo виpішення спpави, та надали їм пpавoву oцінку на підставі нopм закoну, щo підлягали застoсуванню дo даних пpавoвіднoсин.

Відпoвіднoдo статті 350 Кoдексу адміністpативнoгo судoчинства Укpаїни суд касаційнoї інстанції залишає касаційну скаpгу без задoвoлення, а судoві pішення - без змін, якщo визнає, щo суди пеpшoї та апеляційнoї інстанції не дoпустили пopушень нopм матеpіальнoгo і пpoцесуальнoгo пpава пpи ухваленні судoвих pішень чи вчиненні пpoцесуальних дій.

На підставі викладенoгo, керуючись ст.ст. 341, 343, 349, 350 КoдексуадміністpативнoгoсудoчинстваУкpаїни,

ПOСТАНOВИВ:

1. Касаційні скаpги Виноградівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задoвoлення, а постанову Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.07.2017 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2017 залишити без змін.

2. Пoстанoва набиpає закoннoї сили з дати її пpийняття, є oстатoчнoю і oскаpженню не підлягає.

Гoлoвуючий суддя В.П. Юpченкo
Судді І.А.Васильєва
С.С.Пасічник