Справа № П/811/1750/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2018 року справа № П/811/1750/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.,

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року (суддя - Кармазина Т.М.) у справі № П/811/1750/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

1) визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства "Лада Центр" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області, викладену в листі від 05.10.2017 №Б-18159/0-12909/0/6-17;

2) зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області надати їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства "Лада Центр" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області розміром 4,29 га.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідачем протиправно відмовлено їй у наданні дозволу розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель господарства у розмірі земельної частки (паю) члена фермерського господарства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства "Лада Центр" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області, викладену в листі від 05.10.2017р. за №Б-18159/0-12909/0/6-17;

зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2017р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства "Лада Центр" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області розміром 4,29 га.

Крім цього, судом встановлено контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області подати суду звіт про виконання рішення суду у строк - 30 днів з дня набрання законної сили постанови Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № П/811/1750/17.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду мотивована встановленими обставинами справи, які свідчать про необґрунтованість відмови відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки така відмова відповідача не ґрунтуються на положеннях Земельного кодексу України. З цих підстав суд вказав на неправомірність відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель фермерського господарства "Лада Центр" у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області, викладену в листі від 05.10.2017р. за №Б-18159/0-12909/0/6-17. Визначаючи спосіб захисту порушеного права, враховуючи дискреційні повноваження відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту порушеного права є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою. При цьому, суд вказав на те, що при прийнятті в подальшому відповідачем рішення, останній не вправі відмовляти позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою з тих самих підстав, за яких судом визнані протиправними дії відповідача.

Не погодившись з постановою суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ухвалою суду від 12.01.2018р. залишено без руху та надано відповідачу строк для усунення її недоліків. У зв'язку з невиконанням ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, у визначений судом строк, апеляційну скаргу ухвалою суду від 20.02.2018р. повернуто заявнику.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача повторно розглянути її заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю. В апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що належним способом захисту її порушеного права є зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, про що і були заявлені позивачем вимоги. За позицією заявника апеляційної скарги, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі заявлених вимог, а встановивши обставини, які свідчать про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, був зобов'язаний визначити спосіб захисту, який би ефективно поновив порушене право та на якому наполягав позивач.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, позивач є членом ФГ "Лада Центр" (а.с.23). Головою є ОСОБА_2 (а.с.23, зворотній бік 39).

Загальними зборами ФГ "Лада Центр" прийнято рішення про розпаювання земельної ділянки розміром 66,1715 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка увійшла до складу статутного фонду господарства, що відображено у протоколі №3 від 09.08.2017 (а.с.29).

Головою ФГ "Лада Центр" надано згоду на вилучення та розпаювання зазначеної земельної ділянки (а.с.30).

05.09.2017р. позивач звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,29 га, у тому числі 4,29 га ріллі, як члену фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю), за рахунок земель с/г призначення державної власності, що перебуває в оренді ФГ "Лада-Центр" загальною площею 66,1715 га, за кадастровим номером НОМЕР_1 на території Добровеличківської селищної ради (за межами населеного пункту) Добровеличківського району Кіровоградської області (а.с.14).

До вказаної заяви позивачем додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія паспорта громадянина, ідентифікаційного коду (а.с.11-13, 14-зв.).

Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області листом від 05.10.2017р. №Б-18159/0-12909/0/6-17 повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення заяви у зв'язку з тим, що подана заява не відповідає вимогам статті 118 Земельного кодексу України, а саме вид цільового призначення земельної ділянки у поданій заяві не відповідає видам цільового призначення земельних ділянок, вказаних у ч.6 ст.118 Земельного кодексу України (а.с.15).

Відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стало підставою звернення ОСОБА_1 з позовом до суду.

За наслідками перегляду судового рішення, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проаналізувавши вищевказані положення Закону, суд першої інстанції правильно вказав на те, що законодавцем визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи те, що лист відповідача не містить інформації про порушення позивачем вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою із підстав, зазначених у листі від 05.10.2017р. №Б-18159/0-12909/0/6-17, не відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановивши обставини справи, які свідчать про порушення прав позивача у спірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належним способом захисту права є зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою.

З такими висновками суду першої інстанції не погодився позивач, що і стало підставою для оскарження судового рішення в частині визначеного способу захисту порушеного права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про те, що визначений судом спосіб захисту порушено права має бути реальним та ефективним. Погоджується суд апеляційної інстанції і з доводами позивача про те, що суд, за певних обставин, може ухвалити рішення, яким зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача.

В той же час, зобов'язання відповідача прийняти певне рішення на користь позивача може мати місце у випадку, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на свій розсуд.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем, під час вирішення порушеного позивачем питання, не було з'ясовано належність земельної ділянки, а встановлені обставини справи свідчать про те, що земельна ділянка загальною площею 66,1715 га, за кадастровим номером НОМЕР_1 на території Добровеличківської селищної ради Добровеличківського району Кіровоградської області, перебуває в користуванні на умовах оренди у фізичної особи ОСОБА_2 на підставі договору оренди від 20.08.2013р. (а.с.17-20).

У свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції, аналіз положень ст..31 Земельного кодексу України, ст..12, 13 Закону України «Про фермерське господарство», дає підстави для висновку про те, що право на одержання безоплатно у приватну власність земельних ділянок, які перебувають у власності чи користуванні фермерського господарства, може виникнути лише в разі оформлення фермерським господарством правовстановлюючих документів на землю, як то на право власності чи користування.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що одного лише факту заснування ОСОБА_2 ФГ "Лада Центр" та зазначення у статуті господарства (п.7.9.), що земля передана до складу майна господарства, а тому є його власністю (п.7.3.) не є достатньою підставою вважати, що земельна ділянка вибула з державної власності чи змінився орендар за договором, оскільки будь-які документи, прийняті уповноваженим державним органом щодо передачі земельної ділянки у власність господарства чи користування відсутні.

Таким чином, скільки у спірному випадку судом першої інстанції було встановлено, що для прийняття рішення відповідачем не було встановлено усіх обставин, які мають значення для його прийняття, а саме не встановлено належність земельної ділянки відносно якої позивачем порушено питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у такому випадку не можливо зобов'язати відповідача прийняти рішення саме про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України ( яка діяла в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) суд може вийти за межі позовних вимог тільки у разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність, у спірному випадку, застосувати положення ч.2 ст.11 КАС України з метою визначення належного способу захисту порушено права позивача.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1, не існує.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року по справі №П/811/1750/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з 22.02.2018р. та може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, визначені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк