Справа № 334/6931/17(2-а/334/529/17)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2018-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2018 року справа № 334/6931/17
провадження №2-а/334/529/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.,

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю ,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя

на постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 листопада 2017 року у справі №334/6931/17(провадження №2-а/334/529/17) за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати противоправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати позивачу пенсію за віком з 13.09.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016рр.), та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування заявленого позову ОСОБА_1 посилався на те, що він перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію у відповідності до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Після призначення пенсії він продовжував працювати. З 16.05.2017 року він набув право на пенсію за віком у відповідності до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і 13.09.2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком. Однак, відповідачем було фактично переведено його з пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на пенсію за віком відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". При цьому, під час розрахунку розміру пенсії за віком УПФУ було застосовано показник середньої заробітної плати за 2007 рік відповідно до ч.3 ст.45 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З таким розрахунком не погоджується позивач, оскільки вважає, що при розрахунку пенсії має бути застосований показник середньої заробітної плати в України, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2014-2016рр.

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено, а саме:

визнати противоправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 пенсії за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 13.09.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016рр.), та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Крім цього, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у сумі 640,00 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі заявник зазначає, що з огляду на положення частини 3 статті 45 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії відсутні, оскільки при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Також, заявник в апеляційній скарзі вказує на безпідставність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління судового збору, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору в силу приписів Закону України «Про судовий збір».

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років у відповідності до норм Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати.

Згідно розпорядження №4784 від 05.10.2017 року Правобережним об'єднаним управлінняя Пенсійного фонду України м. Запоріжжя позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 13.09.2017 року (а.с.23).

Не погодившись із розміром нарахованої пенсії, 27 вересня 2017 року позивач звернувся до УПФУ із заявою, в якій просив провести перерахунок його пенсії відповідно до вимог ч.2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, тобто за 2014-2016рр.

Листом за №321/Р-9 від 13.10.2017р. УПФУ відмовило ОСОБА_1 в задоволенні заяви та повідомило позивача про те, що з 13.09.2017р. розмір пенсії за віком при стажі 38 років 5 місяців 11 днів (станом на 31.07.2017) та заробітку 2425,60 грн. за період з 01.07.2000р. по 30.11.2014р., з 01.12.2014 року по 31.07.2017 року, який розраховано із застосуванням середньої заробітної плати за 2007 рік склав 1290,21 грн. Посилаючись на те, що позивачу проводився перерахунок з виду на вид, а не первинне призначення пенсії, УПФУ зазначило про відсутність підстав для призначення позивачу пенсії за віком з урахуванням положень ч.2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Не погодившись з таким розрахунком пенсії, а саме із застосуванням показника середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік, позивач звернувся з зазначеним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було призначено пенсію відповідно до ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" він звернувся вперше. З цих підстав судом зроблено висновок про те, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч.3 ст.45 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим відповідач був зобов'язаний здійснити розрахунок пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, як то передбачено ч.2 ст.40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону (у редакції Закону України від 08.07.2011 р. № 3668-VI) встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак позивачу було призначено іншу пенсію за іншим законом.

Так, позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.

За таких обставин, відповідач безпідставно застосував у спірних правовідносинах переведення з одного виду пенсії на інший згідно з положеннями частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV та, відповідно, застосував показник середньої заробітної плати за 2007 рік.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 року, 02.12.2015 року (справи № 21-612а14, № 193/1029/14-а).

Враховуючи зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності дій УПФУ щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням положень ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та про необхідність зобов'язання УПФУ провести перерахунок позивачу пенсії за віком з 13.09.2017 року відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016рр.) та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Щодо підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат у вигляді судового збору, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 18 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного судового рішення) встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, Пенсійний фонд України та його органи.

Тобто, даною нормою звільнено органи Пенсійного фонду України саме від сплати судового збору.

При цьому, ні Кодексом адміністративного судочинства України ні Законом України «Про судовий збір» - в редакціях на час ухвалення рішення судом першої інстанції, не було встановлено підстав для звільнення суб'єкта владних повноважень від обов'язку відшкодування судових витрат, понесених позивачем, у разі задоволення позовних вимог.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції вірно вирішив питання розподілу судових витрат та стягнув за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21 листопада 2017 року у справі №334/6931/17(провадження №2-а/334/529/17) - без змін.

Постанова набирає законної сили з 23.02.2018р. та не підлягає оскарженню в касаційному порядку крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк