Справа № 357/8961/17
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 357/8961/17 Прізвище судді першої інстанції: Цуранов А.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Твердохліб В.А., Троян Н.М

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Київській області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у призначенні з встановленням другої групи інвалідності; зобов'язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомоги у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невирішення питання про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги. Зобовя'зано Головне управління Національної поліції в Київській області розглянути питання про призначення і виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» за його заявою та прийняти відповідне рішення. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в яких просять: позивач - скасувати постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання відповідача розглянути питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги та прийняти в цій частині нове рішення, яким зобов'язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомоги у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб; відповідач - скасувати постанову суду першої інстанції в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 18.01.2003 року ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ та 06.11.2015 року звільнений наказом №590 о/с згідно Закону України "Про Національну поліцію" за п.64 "з" у зв'язку з переходом на роботу в центральні органи влади.

07.11.2015 року позивач відповідно до наказу № 1о/с був прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Київській області.

04.02.2016 року ОСОБА_2 звільнений зі служби в поліції відповідно до наказу Головного Управління Національної поліції в Київській області області №430 о/с від 04.02.2016 року. (а.с. 7)

16.03.2016 року медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлена друга група інвалідності, причиною якої є захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, строком до 01.05.2017 року.

17.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Національної поліції в Київській області із заявою з проханням проведення йому виплати вихідної одноразової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму у зв'язку з встановленням другої групи інвалідності.

Проте, листом № 29/К-152 від 06.03.2017 року відповідач повідомив позивачу, що оскільки на даний час не внесені зміни щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім поліцейським, причиною інвалідності якої стало захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, вирішити питання про призначення цієї допомоги, немає правових підстав.

Позивач, вважаючи такі дії протиправними, відмову необґрунтованою, а свої законні права порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про міліцію" у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з ст. 23 Закону України "Про міліцію", постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (надалі - Порядок №850).

Відповідно до п. 3 Порядку №850, грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктами 7 - 9 Порядку №850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З 07 листопада 2015 року набрав чинності Закон України "Про Національну поліцію".

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про міліцію".

Пунктом 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону України "Про національну поліцію".

Згідно ч. 2 ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений (далі - Порядок № 4), який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з п. 1 р. ІІ Порядку № 4, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку №4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Згідно п. 2 Розділу IV Порядку №4 керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Із матеріалів справи вбачається, що з 07.11.2015 року позивач відповідно до наказу № 1о/с був прийнятий на службу до Головного управління Національної поліції в Київській області із цього часу на нього розповсюджуються вимоги Закону України "Про Національну поліцію".

Наказом Головного Управління Національної поліції в Київській області №43 о/с від 04.02.2016 року ОСОБА_2 звільнений зі служби в поліції.

Отже, останнім місцем служби позивача як поліцейського є Головне управління Національної поліції в Київській області.

Таким чином, органом, до якого позивач повинен звертатись з заявою (рапортом) про виплату спірної грошової допомоги є Головне управління Національної поліції в Київській області.

Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки позивачу встановлено другу групу інвалідності з 16.03.2016 року, він має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку № 4, згідно з яким заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Отже, судова колегія вважає, що позивач відповідає визначеним у вказаному вище Порядку № 4 критеріям та є таким, що має право на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги.

Відповідно до п.15 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України "Про Національну поліцію" за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Одноразова грошова допомога є гарантованою державою компенсацією за втрату здоров'я під час проходження служби особою, а тому, оскільки на час настання інвалідності у позивача він проходив службу саме в Головному управлінні Національної поліції, норми Закону України "Про Національну поліцію" щодо виплати одноразової грошової допомоги розповсюджується на позивача.

Крім того, колегія судів враховує, що інвалідність позивачу була встановлена під час проходження ним служби в Національній поліції, а не в міліції.

Згідно з частиною 1 ст. 4 Закону України "Про Національну поліцію" поліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України. Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Міністром внутрішніх справ України (ч.6 ст.4 Закону)..

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові від 10 січня 2017 року справа № К/800/32998/16.

Щодо розміру грошової допомоги, яка повинна бути виплачена позивачу, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вищезазначено судом, пунктом 15 Прикінцевих та Перехідних Положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, скільки захворювання, яке виникло у позивача, пов'язане з проходженням служби в ОВС, розмір одноразової грошової допомоги повинен визначатись з урахуванням вимог Закону України "Про міліцію" та згідно з п.15 Прикінцевих та Перехідних Закону України "Про Національну поліцію". Тобто розмір одноразової грошової допомоги виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму (на день виплати), встановленого законом для працездатних осіб як інваліду 2 групи.

Судова колегія не може погодитись із доводами суду першої інстанції про те, що відповідачем не було розглянуто заяву позивача та не прийнято по ній відповідне рішення.

17.02.2017 року позивач звернувся до Головного управління Національнної поліції в Київській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. Листом від 06.03.2017 року №29/8-152 позивача повідомлено про відсутність підстав для проведення такої виплати.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (додаток 1) подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

За змістом пункту 2 розділу ІУ Порядку, керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, у встановленому вищезазначеним Порядком способом позивачу було відмовлено у виплаті ОГД, а тому саме дана відмова може бути предметом судового оскарження. Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки відповідачем було відмовлено у виплаті коштів та повідомлено про це позивача письмово, має місце прийняття незаконного рішення, а не бездіяльності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Підстав для задоволення апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Київській області в частині прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог судовою колегією не встановлено.

Посилання апелянта на ту обставину, що зміни до Закону України «Про Національну поліцію» було внесено лише у 2017 року, а внесення змін до підзаконного нормативно-правового акту не тягне за собою виплату таких коштів, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з вищевикладених доводів колегії суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваної постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року вбачається, що суд ухвалив постанову по вимогам, які не були заявлені позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України (у редакції на час ухвалення постанови), суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданною відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Аналогічна норма міститься у ч.2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства у редакції від 03.10.2017 року.

Проте, розглянувши позовні вимоги, які не заявлись позивачем, суд першої інстанції ст. 11 КАС України у редакції на час ухвалення постанови (ст. 9 КАС у редакції від 03.10.2017 року) не застосував.

Отже, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми чинного законодавства та не застосовано Закон, який мав бути застосований, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного управління Національної поліції в Київській області задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову наступного змісту.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Київській області у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_2, викладену в листі №29/К-152 від 06.03.2017 року за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції в Київській області.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області призначити та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у 200-кратному розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Твердохліб В.А.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 14 лютого 2018 року.