Справа № 808/3630/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2018 рокусправа № 808/3630/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронової С.В.

судді: Чепурнова Д.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року

у адміністративній справі № 808/3630/17 за позовом Першого заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, та третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 Міжрегіональне управління, Укртрансбезпеки про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року повернуто подану Першим заступником керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави позовну заяву разом із позовною заявою і усіма доданими до неї матеріалами та розяснено, що повернення позовної заяви, згідно п.3 ч.3 ст.108 КАС України, не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду у встановленому законом порядку.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку прокурором з підстав порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставин справи, тому вважає, що рішення суду згідно з вимогами ст. 320 КАС України (в редакції станом на 15.12.2017) підлягає скасуванню, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі. У звязку з чим просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 04.12.2017 р.

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції про відсутність у органів прокуратури адміністративної процесуальної дієздатності для звернення до суду з позовом у цій справі у звязку з тим, що з вимогами про стягнення нарахованої плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом має Державна служба України з безпеки на транспорті. Така позиція суду на думку прокурора суперечить положенням чинного законодавства, оскільки відповідно до ст.131-1 Конституції України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якої віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому, прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що звернення до суду з позовом у цій справі повністю відповідає вимогам ст.53 КАС України, оскільки ним було достатньо обґрунтовано підстави представництва прокурором інтересів держави у цій справі, які повязані з відсутністю у Державної служби України з безпеки на транспорті повноважень на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування відповідно до п.п. 26,27 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», що випливає з покладених на вказаний орган завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Оскільки згідно підпунктів 15 та 27, пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну службу України з безпеки на транспорті», вказаний орган лише здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування, а також, здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю, та не наділений правом, також як і його структурні підрозділи, правом на примусове стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, вагові параметри яких перевищують нормативні, а ФОП ОСОБА_1 не сплачено в добровільному порядку застосовану до нього, як до порушника правил користування автомобільними дорогами України, штрафну фінансову санкцію за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування у розмірі 36 931,66 грн., що тягне за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України і суттєво порушує інтереси держави, прокурор вважає, що саме із-за відсутності уповноваженого чинним законодавством органу на звернення до адміністративного суду з позовом про таке примусове стягнення в інтересах держави, дана позовна заява повинна бути подана прокурором, який виступає позивачем у спірних правовідносинах.

Заслухавши пояснення прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, виходячи з нижченаведеного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, підставою для звернення прокурора з позовом у цій справі став факт нарахування ОСОБА_2 міжрегіональним управлінням Укртрансбеспека (розрахунок № 279/17 від 06.06.2017 р.) плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування еревізнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у сумі 1252,80 євро, здійсненому за результатами перевірки на автодорозі Одеса-Мелітополь-Новоазовськ 203 км+500 м габаритно-вагового контролю належного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 вантажного автомобіля марки DAF, реєстраційний номер АР 9985ВА з причепом марки Тгаіlог, реєстраційний номер НОМЕР_1 на предмет додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатом якої було складено ОСОБА_3 (ВТ) № 0020584 від 06.06.2017 р., довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 06.06.2017 та акт серії АПВ № 21427 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 06.06.2017, якими зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг із перевезення вантажу (олія соняшникова, маршрут - с.Василівка - м.Миколаїв, 360 км) із перевищенням осьових навантажень, а саме, по факту встановлено навантаження: 7,70; 13,35; 26,35 т., при нормативно допустимому осьовому навантаженні: 11; 16; 22 т, без оформлення дозволу, що дає право на рух автомобільними дорогами України.

Звернення до суду з позовом у цій справі прокурор мотивував тим, що перевізник ФОП ОСОБА_1 всупереч вимог п.311 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879) не виконав добровільно свого обовязку по сплаті протягом 30 календарних днів до державного бюджету визначеної ОСОБА_2 міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, ОСОБА_2 Міжрегіональне управління ОСОБА_3, також як і інші державні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду з питань стягнення у судовому порядку нарахованої плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговими транспортними засобами, що на думку прокурора в силу вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.60 КАС України є підстави для подання прокурором позову в інтересів держави у вказаній справі з метою забезпечення реалізації державної політики з питань збереження автомобільних доріг від руйнування, забезпечення безпеки перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а також наповнення дохідної частини бюджету, які порушені відповідачем внаслідок несплати в добровільному порядку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що потягло за собою ненадходження коштів до Державного бюджету України.

Повертаючи позов прокурору відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.108 КАС України, беручи до уваги Положення, Закону України «Про автомобільний транспорт» та інші підзаконні нормативно-правові акти про автомобільний транспорт, згідно яких Державна служба України з безпеки на транспорті має підстави на стягнення плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування, що випливає з покладених на неї завдань щодо державного контролю за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, суд першої інстанції визнав, що звертатися до суду з вимогами щодо стягнення нарахованої плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговими транспортними засобами має саме Державна служба України з безпеки на транспорті, внаслідок чого, суд першої інстанції визнав за необхідне повернути прокурору позовної заяви з підстав подання його особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у прокурора у спірному випадку звертатися до суду з адміністративним позовом, оскільки підставою діяти у такий спосіб в інтересах держави, у прокурора виникає лише при наявності порушень або загрози порушень інтересів держави.

Із врахуванням того, що поняття «інтереси держави» є оціночним, прокурор в даному конкретному випадку не повинен був обмежуватися зазначенням органу, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, та посиланням лише на ненадходження коштів до Державного бюджету України внаслідок деспоти ФОП ОСОБА_1 плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговими транспортними засобами, та на відсутність у Чорноморського Міжрегіонального управління ОСОБА_3 і у інших державних органів повноважень на звернення до суду з позовом про стягнення зазначеної плати, а зобовязаний був детально проаналізувати нормативні акти, яким врегульовано діяльність Державної служби України з безпеки на транспорті і її територіальних органів та правильно визначити правову природу «плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування» визначеної перевізнику фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у сумі 1252,80 євро розрахунком № 279/17 від 06.06.2017 р Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбеспека, з метою правильного самостійного визначення в чому саме відбулось чи може відбутись порушення матеріальних або інших інтересів держави, і чи є правові підстави їх захисту у даному випадку.

Проте, у даному спірному випадку, прокурор лише формально послався в позові на законодавство, на підставі якого вважає за необхідне здійснити захист інтересів держава, але при цьому взагалі не проаналізував зазначені ним нормативні акти: Закону України «Про автомобільний транспорт»; Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103; постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті»; Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування», з аналізу яких вбачається, що повноваженнями застосування санкцій відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за «надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян» наділений центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, тобто, Державна служба України з безпеки на транспорті (ч.3), а повноваженнями на стягнення адміністративно-господарський штрафів до Державного бюджету України наділені центральні органи виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (ч.4), тобто, державна служба примусового виконання.

З урахуванням предмету спору, судова колегія зауважує на тому, що механізм здійснення територіальними органами Укртрансбезпеки габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, чітко врегульовано п.15-п.25 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі Порядок № 879), яким взагалі не передбачаються повноваження будь-якого органу на примусове стягнення, в тому числі і через суд, нарахованої плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування.

Зокрема, п.21 Порядку № 879 передбачено, що у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд), плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України. У разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подвійний розмір застосовується в частині перевищення фактичних показників над показниками, визначеними у дозволі, за пройдену частину маршруту. Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд є чинними протягом усього маршруту.

При цьому, відповідно до п.22 Порядку № 879 встановлено, що у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних зважувальних пунктах порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення а власний великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб (п.23 Порядку № 879), і тільки після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух (п.24 Порядку № 879).

Таким чином, законодавець чітко та зрозуміло прописав заходи, які повинні бути вжиті територіальними органами Укртрансбезпеки у разі виявлення факту перевищення перевізником вагового - габаритного нормативного параметра, а неналежне виконання ОСОБА_2 Міжрегіональним управлінням ОСОБА_3 покладених на нього обовязків, та не сплата ФОП ОСОБА_1 нарахованої йому плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговими транспортними засобами внаслідок невжиття ОСОБА_2 Міжрегіональним управлінням ОСОБА_3 передбачених Порядком № 879 заходів, не наділяє прокурора автоматично правом звернення до суду з адміністративним позовом в інтересах держави лише на підставі складених ОСОБА_2 Міжрегіональним управлінням ОСОБА_3 № 0020584 та серії АПВ № 21427 від 06.06.2017 р., довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 06.06.2017 і розрахунку плати за проїзд № 279/17 від 06.06.2017 р. Інших доводів про виникле у прокурора права звернення до суду з позовом у цій справі не наведено, що відповідно підтверджує висновки суду першої інстанції про відсутність у прокурора за описаних ним обставин по даним спірним правовідносинам - адміністративної процесуальної дієздатності.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, та не діють підстав для скасування ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року

Керуючись ст.ст.241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, судова колегія

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської місцевої прокуратури в інтересах держави залишити без задоволення, ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник