Справа № 826/15324/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 лютого 2018 року № 826/15324/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.06.2017 №73525-13 та №73524-13.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не надав розрахунок податку та не зазначено, за якою адресою знаходяться об'єкти нерухомості та чим підтверджується право власності позивача на такі об'єкти, а, отже, прийняті податкові-рішення є протиправними.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Податкового кодексу України та зазначив, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві правомірно та в межах своїх повноважень нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальну суму 27 839,73 грн.

15.12.2017 набула чинності нова редакція КАС України відповідно до пунктів 10, 12 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України 26 січня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається із матеріалів справи, відповідачем відповідно до норм податкового законодавства проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та винесено до позивача податкові повідомлення-рішення від 21.06.2017 №73524-13 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на суму 11 386,41 грн., №73525-13 про визначення суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на суму 16 453,32 грн.

ОСОБА_1 подав до Державної фіскальної служби України скаргу, за результатами розгляду якої оскаржувані податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з прийнятими відповідачем податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України).

Згідно з пунктом 63.1 статті 63 Податкового кодексу України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 14.1.129 1. П. 14.1 ст. 14 ПК України об'єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі;

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.3.1. пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2. пункту 266.3 ПК України).

Так, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 826,3 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при громадській організації «Всеукраїнське авторське товариство» від 11.06.2007 №4/8-2007.

Крім того, позивач є власником нежилих будівель (літ. Б, літ. Ж), загальною площею 1194 м2, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 15.09.2005, зареєстрованого в реєстрі №3682.

Отже, за висновком відповідача, позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За змістом підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об'єктом оподаткування - будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №108192277 від 19.12.2017 власником об'єкта нерухомого майна - будівля гаражу літ. Ж, загальною площею 694,8 м2, заадресою: АДРЕСА_3, є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк».

Разом з тим власником будівель за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1, що підтверджується Інформаційною довідкою №108194908 від 19.12.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, відповідно до договору оренди нежитлового приміщення №12 Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (орендодавець) передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод художнього скла «Арт Гласс» (орендар) приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 826,3 м2 за адресою: АДРЕСА_2.

Даний об'єкт оренди, згідно з вказаним договором, передається орендарю для здійснення ним підприємницької діяльності відповідно до його установчих документів, а саме для розміщення виробничого корпусу.

Будь-яких доказів щодо використання позивачем вказаних будівель для цілей, не пов'язаних з роботою підприємства, відповідачем не надано.

Таким чином, за наведених обставин вищевказана будівля, яка на праві власності належать позивачу, є будівлями промисловості та у відповідності до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно, тому у відповідача не було правових підстав для визначення позивачеві грошового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та винесення податкового повідомлення-рішення 21.06.2017 №73524-13.

Відтак, враховуючи все вищевказане, суд дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення від 21.06.2017 №73525-13 та №73524-13 є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 640,00 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241-247, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 21.06.2017 №73525-13 та №73524-13.

Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 (04128, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко