Справа № 463/3701/17
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 463/3701/17
Провадження № 2-а/463/38/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача Крупника П.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання незаконною відповіді, зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання незаконною відповіді управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради від 14.02.2017р. № 24-47 та зобов'язання останнього надати їм дозвіл на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок простору горища.

В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1, загальною площею 38,20 кв.м. та житловою площею 29,60 кв.м. З метою покращення житлових умов та розширення площі квартири за рахунок площі горища, яке знаходиться над їхньою квартирою підготували пакет необхідних документів, які подали відповідачу для надання вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири. Однак, відповідач таке звернення повернув без вирішення до з'ясування того, чи входить до повноважень зборів співвласників багатоквартирного будинку виділення в натурі частки із горища багатоквартирного будинку для подальшого її приєднання до квартири та в кінцевому, тимчасово призупинив видачу вихідних даних (вимог до архітектурно-планувальної частини проекту). З такою відповіддю не погоджується, оскільки горище перебуває в аварійному стані, не придатному до нормальної експлуатації, не може використовуватись згідно з призначенням, не може забезпечувати належне функціонування й експлуатацію будинку та побутове обслуговування мешканців, втратило своє функціональне призначення і в кінцевому, не носить характеру й не може вважатись допоміжним приміщенням, приміщенням загального користування. Відтак, місцева рада як власник або особа уповноважена власником має право володіти, користуватись, розпоряджатись майном на власний розсуд та вчиняти щодо такого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В будинку всі співвласники надали згоду на реконструкцію квартири за рахунок частини простору горища. Розширення площі квартири за рахунок площі горища не порушить санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, у зв'язку з чим відповідь відповідача просять визнати незаконною та зобов'язати надати відповідний дозвіл.

В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені вимоги. Дали пояснення, аналогічні вищенаведеним та просять позов задовольнити.

Представник відповідача Крупник П.В., повноваження якого підтверджуються належною довіреністю від 17.01.2018р., в судовому засіданні заперечив обґрунтованість позовних вимог, оскільки відсутня законодавчо врегульована процедура надання дозволу, у зв'язку з чим такий дозвіл Управління не взмозі надати. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачам на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_1 загальною площею 38,20 кв.м., в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право власності від 29.02.2000р. (а.с.19) та копію свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.21).

Як вбачається з відповіді відповідача від 14.02.2017р. № 24-77 (а.с.9), звернення позивачів від 07.11.2016р. щодо надання вимог до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції квартири АДРЕСА_1 з розширенням за рахунок простору горища повернуто без вирішення, а вирішення питання про видачу вихідних даних тимчасово призупинене до з'ясування того, чи входить до повноважень зборів співвласників багатоквартирного будинку виділення в натурі частки із горища багатоквартирного будинку для подальшого її приєднання до квартири.

За змістом ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом - ч. 2 ст. 369 ЦК України.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, яка була чинною на момент видачі свідоцтва про право власності від 29.02.2000р. визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку визнаються приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Перелік допоміжних приміщень, закріплений у ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та у ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», не є вичерпним.

З аналізу зазначених нормативно-правових актів слідує висновок, що основним при визначенні статусу приміщення слід вважати його функціональне призначення.

Отже, приміщення для отримання статусу допоміжного має слугувати для: 1) забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку; 2) забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.

Відтак, суд відкидає твердження позивачів про те, що спірне горище втратило статус допоміжного приміщення, оскільки такий статус не може залежати від технічного стану, в якому перебуває таке допоміжне приміщення.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», спільним майном багатоквартирного будинку в тому числі визнаються допоміжні приміщення.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 5 цього Закону, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

В цей же час, ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» закріплює перелік повноважень зборів співвласників щодо управління багатоквартирним будинком та згідно п. 1 ч. 2 цієї статті, до таких повноважень в тому числі віднесено можливість розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до ч. 12 цієї статті, за рішенням зборів співвласників повноваження щодо прийняття рішень стосовно спільного майна, яким користується лише певна група співвласників (співвласники квартир та нежитлових приміщень, розташованих в одному під'їзді або секції багатоквартирного будинку, тощо), за умови що при цьому не порушуються права інших співвласників, можуть бути передані цій групі співвласників. Такі рішення стосовно спільного майна приймаються зборами зазначеної групи співвласників у порядку, передбаченому частинами четвертою - шостою, восьмою - одинадцятою цієї статті.

Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під'їзд, секція багатоквартирного будинку тощо). Якщо одна особа є власником квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить 50 відсотків або більше загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під'їзд, секція багатоквартирного будинку тощо), рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало більш як 75 відсотків загальної кількості співвласників усіх квартир та нежитлових приміщень відповідної групи (під'їзд, секція багатоквартирного будинку тощо).

Рішення зборів співвласників оформляється протоколом, який підписується усіма співвласниками (їх представниками), які взяли участь у зборах, кожен з яких ставить підпис під відповідним варіантом голосування («за», «проти», «утримався»), за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики.

У протоколі обов'язково зазначається така інформація про співвласників (їх представників), які взяли участь у зборах співвласників: прізвище, ім'я, по батькові співвласника, документ, що підтверджує право власності на квартиру або нежитлове приміщення, номер квартири або нежитлового приміщення, загальна площа квартири або нежитлового приміщення, документ, що надає повноваження на голосування від імені співвласника (для представника).

Незважаючи на те, що позивачами отримано всі необхідні документи, що підтвердив представник відповідача, шляхом запропонованого проекту реконструкції позивачам у власність фактично передається частина допоміжного приміщення, що можливо здійснити виключно у спосіб, передбачений частинами четвертою - шостою, восьмою - одинадцятою ст. 10 згаданого вище Закону.

Оскільки такого рішення, оформленого відповідно до вимог ч. 7 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» збори співвласників не приймали, підстав для покладення обов'язку на відповідача надати вимоги до архітектурно-планувальної частини проекту реконструкції суд не вбачає, і як наслідок, не вбачає підстав для визнання незаконною відповіді останнього, якою, серед іншого не відмовлено, а призупинено питання надання вимог до архітектурно-планувальної частини проекту.

В такому випадку, заяви мешканців будинку (а.с.25, 26), які не заперечують проти реконструкції позивачами квартири, не мають правового значення, оскільки за своєю юридичною природою такі заяви не можуть заміняти собою рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку.

Тому, в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі, оскільки ухвалення іншого рішення, зокрема про задоволення позову, свідчитиме про те, що суд перебрав на себе повноваження зборів співвласників багатоквартирного будинку, що законом не передбачено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 77, 241, 244, 246, КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (місце проживання позивачів: АДРЕСА_1) до Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради (м. Львів, пл. Ринок, 1) про визнання незаконною відповіді Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради від 14.02.2017 року за № 24-47, зобов'язання до вчинення дій.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 295, 297, пп.15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 16.02.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.