Справа № 750/11659/17
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Данилюк Л.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2018 року (прийнятому у відкритому судовому засіданні)

у справі №750/11659/17

за позовом ОСОБА_2

до відповідача інспектора роти 1-го батальйону управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Галенка Григорія Федоровича

про визнання дій незаконними та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до інспектора роти 1-го батальйону управління патрульної поліції в М. Чернігові Департаменту патрульної поліції Галенка Григорія Федоровича, в якому просив скасувати постанову серії АР №707747 від 13.11.2017 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу у розмірі 255,00 грн., зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на відсутність з його боку порушень правил дорожнього руху, та в свою чергу відсутність у відповідача належних та допустимих доказів вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову про задоволення позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, оскільки на думку позивача зупинка автомобіля в зоні заборони була викликана з поважних причин, а саме погіршення стану здоров'я.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з'явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідач, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. ст.315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 13 листопада 2017 року інспектором роти 1-го батальйону управління патрульної поліції в м. Чернігові Департаменту патрульної поліції Галенком Г.Ф. було складено постанову серія АР№707747 від 13.11.2017, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням інспектора патрульної служби, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив суд скасувати накладене на нього адміністративне стягнення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 виходив з того, що відповідачем було правомірно та обґрунтовано накладено адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ч. 1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

В складеній відповідачем постанові серії АР №707747 від 13.11.2017 про накладення на позивача адміністративного стягнення було зазначено, що о 16 год.05 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в м. Чернігові по проспекту Перемоги, 83 здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 розділу 33 Правил дорожнього руху. На підставі ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно позивача винесено постанову про адміністративне правопорушення, якою накладено штраф в розмірі 255 грн.

Відповідно до п.15. 1 Правил дорожнього руху України, зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. Згідно п.15.10 ПДР стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Сторони не заперечували тих обставин, що автомобіль під керуванням позивача здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку, який забороняє зупинку, однак позивач пояснив таку зупинку, необхідністю поповнити рахунок та подзвонити лікарю, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Доказом в справі згідно ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення є крім іншого є запис нагрудної камери поліцейського DSJX 38. З відеозапису, вбачається, що позивач при наявності дорожнього знаку 3.34 розділу 33 ПДР здійснив зупинку з зоні дії цього знаку. При цьому, одразу після оголошення поліцейським про вчинене порушення, позивач пояснив, що зупинився для поповнення рахунку на мобільний телефон та просив обмежитися усним зауваженням, так як раніше до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягувався. З відеозапису вбачається, що позивач у своїх поясненнях взагалі не вказував, що здійснив зупинку у зв'язку з погіршенням стану здоров'я. Він лише зазначав, що включив аварійну сигналізацію, а тому вважав за можливе його попередити на перший раз.

Крім того зафіксовано роз'яснення позивачу його прав, в тому числі ст. 63 Конституції України і ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначений відеозапис відповідно до ст.ст.73, 74, 79 Кодексу адміністративного судочинства України є належним та допустимим доказом в даній справі.

Однак після винесення постанови при поставленні підпису позивач зробив запис, що зупинку здійснив через гіпертонічний криз.

Згідно зі ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.

На підтвердження вимог вказаної статті відповідач надав суду належні та допустимі доказів на підтвердження обставин порушення позивачем Правил дорожнього руху, якими суб'єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду справа №660/575/16-а від 31 січня 2018 року

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення штрафу у розмірі 255,00 грн.

Доводи апелянта, що зупинка автомобіля в зоні заборони носила вимушений характер, так як йому стало погану і він мав намір звернутися до лікаря та відповідно надані документи про звернення до лікаря після скоєного правопорушення, колегія суддів не приймає до уваги та оцінює як спосіб позивача уникнути покарання, оскільки наданий до суду відеозапис повністю спростовує ці доводи.

Посилання позивача на ту обставину, що при відсутності інших правопорушень до нього необхідно було застосувати менш тяжке стягнення, а саме попередження, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення визначення адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення є дискреційними повноваженнями відповідача.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 272, 286, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 13 лютого 2018 року.