Справа № 826/8206/16
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2017-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 листопада 2017 року № 826/8206/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Клименчук Н.М., суддів : Качура І.А., Келеберди В.І., розглянувши в порядку письмового провадження, адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання чинити дії,

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Управління розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу №1185/5 від 21.04.2016р..

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Управлінням розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації позивача, як суб'єкта оскарження, не повідомлено про розгляд скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016 як і не надіслано копії скарги та доданих до неї документів чим позбавлено позивача можливості реалізувати надані йому права. Також позивач посилався на допущення порушення процедури розгляду скарги, які полягають у неотримання від позивача пояснень, як суб'єкта оскарження, подання скарги з порушенням визначених чинним законодавством строків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.06.2016 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

В порядку, Положенням про автоматизовану систему суду, затвердженого рішенням ради суддів України № 30 від 26.11.2010 року у зв'язку з припиненням повноважень судді, в провадженні якого перебувала адміністративна справа 826/8206/16, справу розподілено між суддями повторно.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.07.2017 року справу прийнято до провадження суддею Клименчук Н.М. та призначено до колегіального розгляду в судовому засіданні на 06.09.2017.

Враховуючи, що матеріали справи у достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд за письмовим клопотанням представника позивача ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

Після прийняття рішення про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, судом встановлено, що в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа № 826/15985/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління розгляду звернень та забезпечення діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія нотаріату при Міністерстві юстиції України про визнання протиправним та скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 01.04.2016 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016., у зв'язку із чим, Ухвалою суду від 27.11.2017 року провадження у справі № 82/8206/16 закрито провадження в частині вимог щодо визнання протиправним та скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 01.04.2016року за результатом розгляду скарги ОСОБА_2 від 05.03.2016року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 здійснює приватну нотаріальну діяльність відповідно до реєстраційного посвідчення № 1351 від 21.01.2013 року.

Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги ОСОБА_2, представника за довіреністю ОСОБА_3 від 05.03.2016, зареєстрованої Міністерством юстиції України 14.03.2016 за № 7714-0-33-16 складено висновок від 01.04.2016 року яким рекомендовано Міністерству юстиції України скаргу задовольнити.

Наказом Міністерством юстиції України від 21.04.2016 року № 1185/5 "Про задоволення скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05 березня 2016 року" скаргу задоволено, скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 14.07.2015р. №22837407 та тимчасово - до 01.10.2016 року обмежено доступ приватного нотаріуса до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач, не погоджується із винесеним Міністерством юстиції України Наказом № 1185/5 "Про задоволення скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05 березня 2016 року" від 21.04.2016року, вважає щодо протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до переконання про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступних міркувань.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон №1952), Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 1128), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 „Про затвердження Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації".

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, в тому числі, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, яким визначено процедуру розгляду відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закони) скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Згідно з пунктом 8 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

- чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

- чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

- чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні; чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

- які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Відповідно до пункт 9 вказаного Порядку під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Пунктами 10 та 11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 встановлено, що суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє скаржнику (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкту оскарження та іншим заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів: рекомендованою телеграмою; телефонограмою; факсимільним повідомленням; засобами електронної пошти. Копії скарги та доданих до неї документів надаються суб'єкту оскарження та заінтересованим особам, зазначеним у скарзі або встановленим відповідно до відомостей реєстрів, не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

Згідно з пунктом 12 вказаного Порядку за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Частиною шостою статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: відмову у задоволенні скарги; задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: скасування рішення про державну реєстрацію прав; скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; скасування акредитації суб'єкта державної реєстрації; притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України. Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ" та "д" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України. У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги. Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

Дослідивши надані докази, судом встановлено, що 14.03.2016 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016 щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу, індексний номер 22837407, час внесення о 13:03:51 код.), яким було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "Кей-Колект".

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним, оскільки його не повідомлено належним чином про час і місце розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016 та не надано копії відповідної скарги, що в свою чергу унеможливило надання ним пояснень щодо обставин, викладених у такій скарзі, та, відповідно, не дало змоги суб'єкту розгляду скарги повно та об'єктивно дослідити всі обставини справи.

Відповідно до наданих доказів, 30.03.2016 року Міністерством юстиції України складено Повідомлення № 7714-0-33-16/19К/2, яким позивачу повідомлялось про час та місце розгляду скарги, крім того, в додатках до повідомлення значиться копія скарги в 1 примірнику (а.с. 61).

Також, відповідно до наданих суду доказів, 30.03.2016 року Міністерством юстиції України складено аналогічні Повідомлення для ТОВ «Кей-Клект» та ОСОБА_2 (а.с. 62,63).

Крім того, відповідно до відміток на копії Повідомлення від 30.03.2016 року, співробітниками Міністерства юстиції України вчинялись заходи з метою повідомлення ОСОБА_1 за номером телефону - НОМЕР_1. Слід зауважити, що вказаний номер телефону значиться як контактний номер приватного нотаріуса Київського нотаріального округу ОСОБА_1 на веб-сайті http://superfin.notarius.ua/.

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано доказів направлення Повідомлення від 30.03.2016 року позивачу засобами поштового зв'язку, також відсутня телефонограма, в підтвердження повідомлення позивача про зміст скарги, час та місце її розгляду.

Наведені обставини також встановлено у Постанові окружного адміністративного суду міста Києві від 01.08.2017 року у справі № 826/15985/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління розгляду звернень та забезпечення діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вища кваліфікаційна комісія нотаріату при Міністерстві юстиції України про визнання протиправним та скасування висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 01.04.2016 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016.

З огляду на викладені обставини, суд погоджується з доводами позивача щодо неналежного повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги, що позбавило його можливості прийняти участь у її розгляді, надати свої пояснення по суті скарги, однак не погоджується, що дана обставина є самостійною підставою для скасування Наказу Міністерства юстиції України від 21.04.2016року № 1185/5 "Про задоволення скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05 березня 2016 року", без дослідження правомірності висновків Комісії щодо допущення нотаріусом порушень законодавства, які безпоседньо слугували підставою для його винесення.

Вирішуючи питання щодо правомірності висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації щодо обґрунтованості скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016р. суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016, таку мотивовано тим, що 24.02.2016 року ОСОБА_3 від представників ТОВ «Кей-Колект» дізналась, що вона не є власником квартири АДРЕСА_1 (надалі - квартира). Приватним нотаріусом ОСОБА_1 14.07.2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за №22837407, за яким право власності на майно ОСОБА_3 перейшло до ТОВ «Кей-Колект», що суперечить вимогам пп. 1 п. 1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, накладеного як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки підставою для виникнення права власності є Договір іпотеки укладений між скаржником та ПАТ «Укрсиббанк» на забезпечення кредитного договору в іноземній валюті.

За результатом розгляду скарги Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (надалі - Комісія) складено висновок, яким рекомендовано:

"1.Задовольнити скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05 березня 2016 року.

2.Скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 14 липня 2015 року 22837407 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Внести до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно запис про скасування запису про власності № 10399301. Виконання покласти на Департамент держав реєстрації Міністерства юстиції України.

3. Тимчасово заблокувати доступ приватного нотаріуса Київською міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком до 01 жовтня 2016 року. Виконання покласти на державне підприємство "Національні інформаційні системи.".

Комісією встановлено, що 14 липня 2015 року TOB «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернулося до приватного нотаріуса ОСОБА_1 із заявою про державну реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру. Заяву зареєстровано в базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру прав за № 12323695. Згідно з карткою прийому заяви від 14 липня 2015 року № 22837244 для здійснення державної реєстрації права власності разом із заявою подано лише договір іпотеки, посвідчений 20 квітня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С., реєстровий номер 1728 (далі - договір іпотеки). Наведена інформація підтверджується наданою до матеріалів справи копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 02.03.2016 року № 54455795 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.45-47 ).

Як вбачається із змісту Договору іпотеки № 64076 від 20.04.2007 року такий укладено між АК інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 (а.с. 48-49).

Відповідно до пункту 4.1 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Відповідно до пункту 4.2 розділу 4 договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Пунктом 5.1 розділу 5 договору іпотеки передбачено, що у разі настання обставин, зазначених у пункту 4.1. розділу 4 договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Приватним нотаріусом ОСОБА_1 14.07.2015року прийнято рішення №22837407 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за TOB «КЕЙ-КОЛЕКТ». На підставі зазначеного рішення до Державного реєстру прав внесено запис про право власності №10399301.

Спеціальним законом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень, є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на момент проведення реєстраційної дії) (далі - Закон).

Відповідно до статті 9 Закону, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно

Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Порядком взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, визначеним додатком до наказу Міністерства юстиції України 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за № 534/23066 (втратив чинність 01 січня 2016 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2015 року № 2586/5 «Про впорядкування відносин з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців») (далі - Порядок № 607/5), встановлювалась процедура взаємодії системи органів державної реєстрації прав та державних реєстраторів прав на нерухоме майно органів державної реєстрації прав, посадових осіб органів місцевого самоврядування, адміністраторів центрів надання адміністративних послуг, нотаріусів під час прийняття заяв та під час проведення державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 607/5, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно у випадках, передбачених пунктом 1 цього Порядку, а саме: коли право власності виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, проводилася державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на безхазяйного нерухомого майна визначалася Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (чинний на час вчинення спірної реєстраційної дії, надалі - Порядок № 868).

Згідно з пунктом 46 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначаються стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Правові засади передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки визначаються Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Крім того, у випадках, коли право власності виникає на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, державна реєстрація проводиться виключно державними реєстраторами прав на нерухоме майно Міністерства юстиції України.

З аналізу наведених правових норм вбачаться, станом на час вчинення реєстраційної дії нотаріус, як державний реєстратор наділявся повноваженнями лише з прийому та видачі документів, а також здійснення державної реєстрації лише під час вчинення нотаріальної дії.

За таких обставин, Комісією вірно встановлено допущення приватним нотаріусом ОСОБА_1 порушень вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, визначеним додатком до наказу Міністерства юстиції України 02 квітня 2013 року № 607/5.

Також, Комісією встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_1 допущено порушення Порядку № 868, зокрема, не були прийняті до розгляду документи визначені пунктом 46 цього Порядку, які є обов'язковими при здійсненні державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а саме: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначаються стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Викладене в договорі іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя не може бути підставою для реєстрації права власності у зв'язку з тим, що іпотекодавець не отримувала повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, Комісія прийшла до висновку, що позивачем в супереч вимог пунктів 10, 11 Порядку № 1141 при реєстрації права власності на квартиру не здійснено пошук у Державному реєстрі прав за боржником - ОСОБА_3.

З даного приводу суд зазначає, що вказані обставини встановлено Комісією лише із змісту скарги та власних припущень, оскільки пояснень від приватного нотаріуса щодо обсягу документів які подавались до заяви про вчинення реєстраційної дії та які саме дії вчинялась нотаріусом при вчиненні реєстраційної дії, Комісією не витребовувались, права самостійно подати такі пояснення позивача було позбавлено.

Однак, із наданих суду доказів вбачається, що на ч ас вчинення ОСОБА_1 реєстраційної дії щодо перереєстрації права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колекет» на вказане майно накладено обтяження у вигляді заборони його відчуження відповідно до Постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 03.072012 року серія та номер 33221099.

Відповідно інформації наведеної у копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 02.03.2016 року № 54455795 інформацію про обтяження майна внесено 05.06.2014року за № 5908193.

Наведені докази свідчать, що позивач, виконуючи функції державного реєстратора прав на нерухоме майно перереєстрував право власності на об'єкт нерухомого майна щодо якого внесено заборону на його відчуження.

Враховуючи наведені фактичні обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків Комісії щодо задоволення скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05.03.2016, зареєстрованої Міністерством юстиції України 14.03.2016 за № 7714-0-33-16 та відповідно необхідності скасувати вчинені позивачем реєстраційні дії, а тому суд не вбачає підстав для скасування Наказу Міністерства юстиції України від 21.04.2016року № 1185/5 "Про задоволення скарги ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 від 05 березня 2016 року".

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. (ч.1) В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. (ч.2) Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про відмову у витребуванні доказів окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за наслідками розгляду справи. (ч.3) Суд може збирати докази з власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС України).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків, що позовні вимоги не підлягають задоволенню .

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя Н.М. Клименчук

Судді І.А. Качур

В.І. Келеберда