Справа № 826/18437/16
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 лютого 2018 року № 826/18437/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Маруліної Л.О., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.09.2016 р. № та податкове повідомлення-рішення від 15.09.2016 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.11.2016 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 07.02.2017.

В судове засідання з'явились уповноважені представники сторін. Сторони не заперечували про розгляд справи в письмовому провадженні, тому головуючим суддею ухвалено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 10.10.2017 року № 6580 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2017 визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №826/18743/16, вказану справу 19.10.2017 передано судді Маруліній Л.О. Ухвалою від 24.10.2017 р. справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 11.12.2017 року.

У вказане судове засідання з'явились уповноважені представники сторін.

Представник позивача просив задовольнити позов в повному обсязі, мотивуючи це тим, що висновки податкового органу про порушення позивачем п. п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 та пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України шляхом заниження податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 837 769,38 грн. є безпідставними. Також позивач вказував, що не оподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага є необґрунтованими, оскільки реструктуризація заборгованості за кредитним договором шляхом конвертації іноземної валюти у національну гривню не є тотожним отриманню додаткового блага, яке, відповідно до вимог ПК України, має бути оподатковано.

Представник відповідача зазначив, що перевіркою своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року встановлено, що позивачем не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2015 рік та не задекларовано у податковій декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік отриману суму додаткового блага у вигляді суми боргу, анульованого кредитором на загальну суму 837 769,38 грн. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідач вважає законними, а позовні вимоги - безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Представники сторін заявили клопотання про здійснення судового розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції станом на 11.12.2017 р.), особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на вищевказану норму, представник позивача та відповідача письмовим клопотання, яке міститься в матеріалах справи, просили суд здійснювати розгляд справи в письмовому провадженні.

Судом задоволено клопотання та ухвалено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що посадовою особою контролюючого органу на підставі ст. 20, п. п. 78.1.1 п. п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 та ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи - ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, за результатами якої складено акт перевірки № 204/26-54-13-06-17- від 30.08.2016 року (далі - Акт перевірки).

ОСОБА_2 перевірки встановлено порушення пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та не задекларовано відповідно суму доходу в розмірі 837 769,38 грн.

Тому, у висновках зазначеного Акту перевірки вказується про порушення позивачем:

- пп. 164.2.17 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 Податкового Кодексу України, в наслідок донараховано податок на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся, на загальну суму 166 944,87 грн.

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст.49 Податкового Кодексу України, неподання податкової декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік.

- п.16.1 підрозділу 10 розділу XX за даними перевірки військового збору у сумі 12 566,54 грн., в тому числі по періодах за 2015 рік на суму 12 566,54 грн.

На підставі акту перевірки ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві 15 вересня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 208 851, 09 грн. (основний платіж - 166 944, 87 грн., штрафні (фінансові) санкції - 41 906,22 грн.). Та податкове повідомлення-рішення № від 15 вересня 2016 року, яким позивачу визначено грошове зобов'язання за платежем Військовий збір в сумі 15 708,18 грн. (основний платіж - 12 566,54 грн., штрафні (фінансові) санкції - 3 141,64 грн.).

Відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно пп. 164.1.1. п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

За правилами абз. д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

За приписами п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пп.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Тобто, визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб у вигляді додаткового блага є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Оцінюючи подані сторонами докази, ознайомившись з позицією позивача та доводами контролюючого органу, аналізуючи норми податкового законодавства України, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК», в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до Договору Про прощення боргу за Кредитним договором № 14/3949/2/12761 від 01.04.2008 року (надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1 Сторони дійшли згоди змінити пункт 3. Договору та викласти його в наступній редакції: « п. 3. Відповідно до п.8. Підрозділу 1. Особливості справляння податку на доходи фізичних осіб, ОСОБА_3 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПКУ): не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу:

сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за Фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року,

сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Дія цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року, за Фінансовим кредитом в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року».

Пунктом 2 встановлено, що Сторони домовили внести зміни в п.п.2.1 п.2 Договору та словосполучення «сума основного боргу за кредитом» читати, як «сума курсової різниці, що виникла при зміні валюти зобов'язання за кредитом в іноземній валюті».

Листом № 19-4-03-14 від 26.04.2016 ПУАТ «Фідобанк» повідомив позивача про реструктуризацію заборгованості за Кредитним договором № 014/3949/2/12761 укладеного 01.04.2008 між банком та ОСОБА_1, шляхом конвертації валюти зобов'язання - долар США у національну валюту - гривню, в наслідок чого утворилася курсова різниця, яка припинилася шляхом прощення боргу відповідно до ст. 605 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, листами № 19-4-0-3-14/26 від 29.01.2016,№ 2-1-0-3-1/620-5 від 1502.2016 ПАТ «Фідобанк» відмовився надавати контролюючому органу інформацію щодо виплат доходів отриманих позивачем як додаткового блага протягом 2015 року, посилаючись на банківську таємницю відповідно до ст. 60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Суд звертає увагу, що Законом України від 09.04.2015 №321-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» , який набрав чинності з 07.05.2015, було внесено зміни до Податкового кодексу України в частині звільнення від оподаткування операцій з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті.

Так, згідно зі ст. 3 розділу І вказаного Закону підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України вирішено доповнити пунктом 8 такого змісту:

Не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, зважаючи на вказане, слід зазначити, що курсова різниця, яка виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Зважаючи на вказане, суд не приймає до уваги посилання представників контролюючого органу на ст. 164 Податкового кодексу України при винесені Акту перевірки та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та доходить висновку про неправомірне віднесення суми прощення кредитного боргу до набутого блага позивача. Адже не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року.

Зважаючи на визнання протиправним віднесення реструктуризації суми в розмірі 837 769,38 грн. до суми, яка не відноситься до блага та не підлягає декларуванню та сплаті податків із неї, відповідно і нарахована сума Військового збору також підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вимог частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжного доручення № 0.0.657550245.1 від 23.11.2016 суд стягує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2827,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Скасувати податкові повідомлення-рішення № від 15.09.2016 р. та № від 15.09.2016 р. Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві. на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2827,00 (дві тисячі вісімсот двадцять сім гривень) 00 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, 04211, АДРЕСА_1,

Відповідач: Державна податкова інспекція в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, 04213, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграда, 58.

Суддя Л.О. Маруліна