Справа № 826/13993/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2018 року 14:25 № 826/13993/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., при секретарі Шаповаловій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація щастя»
доМіністерства юстиції України
треті особиОСОБА_1, ОСОБА_2, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Барамія Н.Г., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О.
про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,-

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6

від відповідача - Шевченко О.С.

від третьої особи 1 - Фролькіс С.Е.

від третьої особи 2 - не з'явився

від третьої особи 3 - не з'явився

від третьої особи 3 - не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація щастя» (далі - позивач, ТОВ «Корпорація щастя») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мін'юст), в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2437/5 від 31 липня 2017 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині задоволення скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року та в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 липня 2017 року №36283120, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамією Н.Г.; зобов'язати Міністерство юстиції України поновити державну реєстрацію прав власності, яка була проведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамією Н.Г. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 липня 2017 року №36283120, яке було скасоване наказом Міністерства юстиції України №2437/5 від 31 липня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що скасоване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36283120 від 24 липня 2017 року не було передано на розгляд Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України, тобто не було предметом оскарження, що в свою чергу виключало його розгляд та подальше скасування за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року. Крім того, позивач стверджує, що в діях відповідача наявні порушення вимог пунктів 9, 11 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128, щодо обов'язкового запрошення та надання копії скарги та доданих до неї документів суб'єкту оскарження, а саме - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. Також, ТОВ «Корпорація щастя» з посиланням на пункт 2 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» просило Комісію відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року, оскільки на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначено у рішенні, що оскаржується, однак Комісія проігнорувала вказану обставину.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання представника ТОВ «Корпорація щастя» про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Також, у попередньому судовому засіданні 06 листопада 2017 року судом до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено: ОСОБА_1 (далі - третя особа 1, ОСОБА_1.), ОСОБА_2 (далі - третя особа 2, ОСОБА_2.), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Барамію Н.Г. (далі - третя особа 3), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. (далі - третя особа 4).

В ході судового розгляду даної справи, 01 лютого 2018 року, представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення адміністративного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, та зазначила що норма пункту 2 частини 8 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підлягає застосуванню на момент прийняття рішення, у формі наказу, а не на момент розгляду скарги, а тому, з урахуванням поданих 25 липня 2017 року скаржниками доповнень до скарги, твердження позивача про те, що Комісія мала відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року в зв'язку з тим, що 24 липня 2017 року було здійснено перехід права власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36283120, є необґрунтованими. Також, представник відповідача вказала на відповідність дій Комісії під час розгляду скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогам Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128.

Представник третьої особи 1 підтримав позицію відповідача та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Корпорація щастя».

Треті особи 2, 3 та 4 в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

При цьому, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. та Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Барамія Н.Г. подали до суду клопотання про розгляд даної справи за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

13 червня 2017 року до Постійно діючої комісії по розгляду скарг Міністерства юстиції України (далі - Комісія) надійшла скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року щодо незаконного рішення про державну реєстрацію прав, в якій останні, з урахуванням доповнень до скарги від 25 липня 2017 року, просили скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35140256 від 12 травня 2017 року та №35303952 від 22 травня 2017 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 липня 2017 року №36283120, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамією Н.Г., та записи про право власності, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі цих рішень.

В обґрунтування даної скарги заявники зазначили, що внесені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. до Єдиного реєстру рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року по цивільній справі №755/13213/14-ц, рішення апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року по цивільній справі №755/13213/14-ц, ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ по цивільній справі №755/13213/14-ц, ухвала Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року по цивільній справі №755/13213/14-ц як підстава для реєстрації права власності жодним чином не стосуються визнання права власності торгівельного комплексу за ОСОБА_9, оскільки предметом спору було лише визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 22 липня 2013 року.

При цьому, скаржники зазначили, що вони є власниками об'єкта нерухомого майна, а саме, ОСОБА_1 належить 96/100 нежитлових приміщень в літ. «А», загальною площею 2967,7 кв.м., а ОСОБА_2 - 4/100 нежитлових приміщень в літ. «А», загальною площею 113,7 кв.м. (група приміщень №1, 10, 11 - підвал; №2, 3, 4, 5, 6, 7 - перший поверх; №8, 9 - другий поверх) реєстраційний номер 00, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

В скарзі також зазначено, що ОСОБА_1 належать нежитлові приміщення в літ. «Б» (група приміщень №5 - підвал, №1, №2, №3, №4) загальною площею 2849,9 кв.м.

За результатами розгляду зазначеної скарги Комісія склала висновок від 25 липня 2017 року про задоволення скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12 червня 2017 року та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 травня 2017 року №35140256, від 22 травня 2017 року №35303952, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О., а також №36283120 від 24 липня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамією Н.Г.

На підставі вказаного висновку Комісії, Міністерством юстиції України 31 липня 2017 року видано наказ №2437/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» (далі - наказ №2437/5 від 31 липня 2017 року), яким:

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 травня 2017 року №35140256, від 22 травня 2017 року №35303952, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О.;

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36283120 від 24 липня 2017 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамією Н.Г.;

- тимчасово заблоковано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.

Незгода позивача із наказом №2437/5 від 31 липня 2017 року в частині скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон України від 01 липня 2004 року №1952-IV, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною 6 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV, за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення, зокрема про задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги.

Водночас, відповідно до приписів частини 5 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV, скарга на рішення про державну реєстрацію прав розглядається в порядку, визначеному цим Законом, виключно за умови, що вона подана особою, яка може підтвердити факт порушення її прав у результаті прийняття такого рішення.

Так, в ході перевірки Комісією встановлено, що на підтвердження порушення прав скаржниками надано довідку ТОВ «Міськспецексперт» від 03 липня 2017 року №856.

Суд звертає увагу на те, що процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації, територіального органу Мін'юсту (далі - суб'єкт оскарження), що здійснюється Мін'юстом та його територіальними органами (далі - суб'єкт розгляду скарги) визначає Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 (далі - Порядок № 1128).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1128, для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

Відповідно до пункту 12 Порядку № 1128, за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених Законами, у формі наказу.

Таким чином, відповідна комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду скарги на рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, встановивши, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV складає висновок, який є підставою для прийняття суб'єктом розгляду скарги рішення про задоволення скарги у формі наказу.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, при вирішенні адміністративних справ, предметом розгляду в яких є рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, обов'язково мають бути досліджені обставини дотримання порядку прийняття таких рішень/ вчинення дій, зокрема, через призму урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Так, відповідно до пункту 8 Порядку № 1128, під час розгляду скарги по суті комісія встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, зазначених у скарзі, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), та у разі необхідності витребування документів, пояснень тощо у суб'єкта оскарження, і вирішує:

1) чи мало місце прийняття оскаржуваного рішення суб'єктом оскарження, чи мала місце оскаржувана дія або бездіяльність суб'єкта оскарження;

2) чи було оскаржуване рішення прийнято суб'єктом оскарження на законних підставах, чи здійснювалася дія або вчинялася бездіяльність суб'єктом оскарження на законних підставах;

3) чи належить задовольнити кожну з вимог скаржника або відмовити в їх задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у своїй скарзі (зокрема внесення шляхом виправлення технічних помилок у записах реєстрів взамін скасування рішення державного реєстратора);

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Як вбачається з доданих до скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 документів, оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 липня 2017 року №35140256 прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_9, внесеної в базу даних заяв Державного реєстру прав 12 липня 2017 року за №22237877.

В ході здійснення перевірки доводів, викладених в скарзі від 12 червня 2017 року, Комісією встановлено, що до вказаної заяви додано наступні документи:

- договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між ОСОБА_9 (іпотекодержатель) та ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» (іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 22 липня 2013 року, зареєстрований у реєстрі за №1137;

- рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі №755/12213/14-ц, рішення апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року у справі №755/12213/14-ц, ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 07 квітня 2016 року у справі №755/12213/14-ц, ухвала Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №755/12213/14-ц .

Так, відповідно до зазначених рішень в задоволенні позову ТОВ «САПСАН СП» до, зокрема, ОСОБА_9 про визнання вказаного вище договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсними, відмовлено.

Водночас, на підставі даного рішення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. внесено запис про право власності №20353049 на об'єкт нерухомого майна - торгівельний комплекс, реєстраційний номер 0 (далі - Об'єкт) за ОСОБА_9

На підставі оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 травня 2017 року №35303952 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вдовиченко Н.О. внаслідок переходу права власності на Об'єкт внесено запис про право власності №20526428 на Об'єкт за ТОВ «МФТВ» та припинено запис про право власності №20353049.

Крім того, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 липня 2017 року №36283120 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Барамією Н.Г. внесено запис про право власності №21532165 на Об'єкт за позивачем та припинено запис про право власності №20526428.

Відповідно до вимог статті 18 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 4 статті 18 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав визначені статтею 22 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року (далі - Порядок №1127, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав визначено у статті 24 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV.

Водночас, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV та цим Порядком.

Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини 1 статті 27 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV).

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки від 03 липня 2017 року №856, що подана скаржниками, згідно з технічною інвентаризацією від 06 серпня 2014 року нежитлова будівля літ. А загальною площею 3414,00 кв.м., яка розташована за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, складається з групи приміщень №1, 10, 11 - підвал, №1а, 1б, 1г, 1д, 1е, 1ж, 1з, 1и, 1к, 1л, 2, 3, 4, 5, 6, 7 - І поверх, №8, 9 - ІІ поверх загальною площею 3300,1 кв.м., місця загального користування - 113,9 кв.м. При цьому, інших об'єктів нерухомого майна за вказаною адресою не виявлено.

Також, в матеріалах справи міститься договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 22 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_9 (іпотекодержатель) та ТОВ «КВВФ «САПСАН» (іпотекодавець), згідно умов якого іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю нерухоме майно: торгівельний комплекс (нежитлові будівлі: літ. А - загальною площею 3420,00 кв.м., літ. Б загальною площею 2850 кв.м., літ. В - загальною площею 900 кв.м., літ. Г - загальною площею 136,10 кв.м., літ. Д загальною площею 12,80 кв.м., літ. Е - загальною площею 120,00 кв.м., літ. Ж - загальною площею 12,90 кв.м., літ. З - загальною площею 230,00 кв.м.), що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

В пункті 1.2 даного договору зазначено, що предмет іпотеки, право власності на яке передається іпотекодержателю, належить іпотекодавцю на праві власності на підставі рішення суду №755/3727/13-ц, виданого 01 квітня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва.

Водночас, з наявної в матеріалах справи копії рішення апеляційного суду міста Києва від 08 жовтня 2014 року по справі №755/3727/13 вбачається, що рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2013 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано та відмовлено в задоволенні позову ТОВ «КВВФ «САПСАН» до ОСОБА_11 про визнання права власності.

За таких обставин, на підставі умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 22 липня 2013 року, укладеного між ОСОБА_9 та ТОВ «КВВФ «САПСАН», неможливо встановити факт належності права власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 за ТОВ «КВВФ «САПСАН».

Крім того, в матеріалах справи містяться копія рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 листопада 2015 року у справі №755/12213/14-ц, рішення апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2016 року у справі №755/12213/14-ц, ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 07 квітня 2016 року у справі №755/12213/14-ц, ухвала Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі №755/12213/14-ц, які слугували підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35140256 від 12 травня 2017 року.

Так, зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що ними відмовлено у задоволенні позову ТОВ «КВВФ «САПСАН» про визнання договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя недійсними, однак питання визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 не був предметом спору, а відтак такі судові рішення не можуть бути підставою для реєстрації права власності.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з висновками Комісії, що державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 здійснено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації прав, а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 травня 2017 року №35140256 підлягає скасуванню.

Крім того, суд погоджується з доводами Комісії, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35303952 від 22 травня 2017 року та №36283120 від 24 липня 2017 року підлягають скасуванню як такі, що випливають з факту скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 травня 2017 року №35140256 (підпункт 5 пункту 8 Порядку № 1128).

За таких обставин, зважаючи на наведене в сукупності, підстави для скасування оскаржуваного наказу №2437/5 від 31 липня 2017 року відсутні.

Додатково суд зазначає, що доводи позивача стосовно того, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36283120 від 24 липня 2017 року не було предметом оскарження, спростовуються наявними в матеріалах справи доповненнями скаржників до скарги від 25 липня 2017 року, які враховані Комісією під час прийняття висновку з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25 липня 2017 року та, відповідно, Міністерством юстиції України під час прийняття оскаржуваного наказу.

Більш того, про свою обізнаність щодо наявності таких доповнень до скарги не заперечувалось й представником позивача під час судового розгляду справи, як не заперечувався й факт його присутності на засіданні Комісії.

З цих же підстав суд критично ставиться до твердження позивача про порушення відповідачем вимог пункту 2 частини 8 статті 37 Закону України від 01 липня 2004 року №1952-IV, оскільки рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №36283120 від 24 липня 2017 року, на яке посилається позивач як на рішення, відповідно до якого відбулася державна реєстрація права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується, було предметом оскарження до Комісії на підставі відповідних доповнень до скарги від 25 липня 2017 року.

Посилання представника позивача на порушення Міністерством юстиції України статті 19 Конституції України під час прийняття доповнень до скарги від 25 липня 2017 року, не приймається судом до уваги, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено заборони скаржникам подавати такі доповнення навіть в день розгляду скарги, а тому це є правом скаржників. При цьому, жодним нормативно-правовим актом не передбачено й обов'язку відповідача відмовити у прийнятті таких доповнень.

В частині доводів позивача про порушення відповідачем порядку повідомлення зацікавлених осіб про дату, час та місце розгляду скарги, суд зазначає наступне.

Пунктами 9 та 10 Порядку № 1128 встановлено, що під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та/або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

2) шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

3) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах що додаються до скарги).

Отже, на законодавчому рівні передбачається обов'язок комісії під час розгляду скарги запросити до цього процесу суб'єктів оскарження та інших заінтересованих осіб, що зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів.

При цьому, Порядком № 1128 передбачено декілька способів повідомлення таких осіб про час і місце розгляду скарги, зокрема, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту.

На підтвердження дотримання вказаних вимог, Міністерством юстиції України надано суду роздруківку з власного офіційного веб-сайту, яка містить відомості про розгляд об 11:00 год. 25 липня 2017 року за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, каб. 1103, скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_12

Крім того, аналогічне за змістом оголошення було розміщене на сайті відповідача в розділі Департаменту державної реєстрації та нотаріату.

При цьому, вказані оголошення містять відомості щодо їх розміщення, а саме - 24 липня 2017 року, тобто своєчасно.

Правомірність та належність повідомлення зацікавлених осіб у даний спосіб підтверджується ухвалами Вищого адміністративного суду України від 10 жовтня 2017 року №К/800/21878/17 та від 13 липня 2017 року №К/800/10886/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №2437/5 від 31 липня 2017 року та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову повністю, оскільки вимога про зобов'язання вчинити дії є похідною від вказаної позовної вимоги, обґрунтовані та законні підстави для задоволення якої відсутні.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про виконання відповідачем покладеного на нього обов'язку доказування правомірності свого рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 3200,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація щастя» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко