Справа № 826/15336/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2018 року 10:19 № 826/15336/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
про представники сторін:визнання неправомірною відмови, зобов'язання вчинити певні дії, позивач: ОСОБА_1, відповідача: ОСОБА_2,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України (далі - відповідач, ГПУ), в якому просить визнати неправомірною відмову відповідача в наданні позивачу довідки про розмір заробітної плати за посадою, з якої позивач вийшов на пенсію та зобов'язати ГПУ надати позивачу довідку про заробітну плату за посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи, а саме: посадового окладу, класного чину, вислуги років, щомісячної премії, надбавки за виконання особливо важливої роботи, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб, надбавки за роботу з таємними документами та іншими, згідно законодавства - станом на момент звернення за довідкою.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю відмови ГПУ у наданні запитуваної позивачем довідки та відсутністю компетенції відповідача вирішувати питання щодо пенсійного забезпечення позивача.

Відзив на позов обґрунтований тим, що відмовляючи у видачі довідки, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як видно з матеріалів справи, 05.10.2017 позивач звернувся до ГПУ з заявою від 30.09.2017 (вх. № 48), в якій, у зв'язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» підвищено заробітну плату відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, для проведення перерахунку пенсії, просив доручити підлеглим працівникам виготовити та надати йому довідку про середньомісячну заробітну плату з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення позивача за останні 24 календарні місяці підряд на посаді перед звільненням. Також позивач просив надати довідку у найкоротші терміни, оскільки його звернення не потребує перевірки.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 25.10.2017 № 18-1471вих17 повідомив позивачу про відсутність підстав для надання довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії, оскільки з прийняттям Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», у прокурорів відсутнє право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі в органах прокуратури.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що їх служба пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, а тому це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 11.10.2005 № 8-рп/2005).

Як встановлено судом, з 2010 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Комінтернівському районі міста Харкова та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до ст. 501 Закону України «Про прокуратуру», у редакції, яка діяла на момент виходу на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Відповідно до ч. 1 ст. 501 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру», у редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Згідно з ч.ч. 13, 20 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру», у редакції, чинній на момент звернення позивача до ГПУ, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

До структури заробітної плати входять: основна та додаткова заробітні плата, а також заохочувальні й компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами й положеннями, компенсаційні та грошові й матеріальні виплати, які передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (ч. 2 ст. 2 вказаного Закону).

Статтею 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п.п. 1.1, 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Таким чином, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються у заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

При цьому, на всі складові заробітної плати нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове пенсійне страхування й вони є складовою заробітної плати та зобов'язані враховуватися при обчисленні (перерахунку) пенсії.

З вказаних норм також видно, що обов'язок щодо видачі довідки про заробітну плату державного службовця за посадою, яку він займав до виникнення права на пенсію, покладено на державний орган (установу, організацію, підприємство), в якому працювала особа до виходу на пенсію.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні довідки у зв'язку з відсутністю підстав для перерахунку пенсії з посиланням на зміни в пенсійному законодавстві, діяв неправомірно, оскільки висновки щодо наявності/відсутності підстав для перерахунку пенсії відносяться виключно до компетенції органу, який законом уповноважений на здійснення такого перерахунку.

Тобто, питання щодо призначення (перерахунку) пенсій відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України.

За таких умов, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні довідки про розмір заробітної плати за посадою, з якої позивач вийшов на пенсію.

Водночас, позовна вимога про зобов'язання ГПУ надати позивачу довідку про заробітну плату за посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, з урахуванням фактично отримуваних виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи, а саме: посадового окладу, класного чину, вислуги років, щомісячної премії, надбавки за виконання особливо важливої роботи, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб, надбавки за роботу з таємними документами та іншими, згідно законодавства - станом на момент звернення за довідкою, підлягає за висновком суду частковому задоволенню, оскільки у заяві від 30.09.2017 (вх. від 05.102.2017 № 48) позивачем по іншому сформульовано свої вимоги.

В той же час, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

З огляду на викладене, суд, з метою повного та належного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом визнання протиправною відмови ГПУ, викладеної у листі від 25.10.2017 № 18-1471вих17, у наданні позивачу довідки про розмір заробітної плати та зобов'язання ГПУ надати позивачу довідку про середньомісячну заробітну плату з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення позивача за останні 24 календарні місяці підряд на посаді перед звільненням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності своїх дій.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

За таких умов, судові витрати, здійснені позивачем, стягуються відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - ГПУ.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (61001, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною відмову Генеральної прокуратури України, викладену у листі від 25.10.2017 № 18-1471вих17, у наданні ОСОБА_1 довідки про розмір заробітної плати.

3. Зобов'язати Генеральну прокуратуру України надати ОСОБА_1 довідку про середньомісячну заробітну плату з урахуванням фактично отриманих виплат і умов праці, що існували на день звільнення ОСОБА_1 за останні 24 календарні місяці підряд на посаді перед звільненням.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Генеральної прокуратури України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 коп.).

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2018.