Справа № 826/14256/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2018 року № 826/14256/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № та №.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на думку позивача, відповідач необґрунтовано нарахував податок на суму списаного боргу за кредитним договором, визначивши таку суму як додаткове благо.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, зазначив що сума такого прощеного боргу, згідно законодавства, вважається додатковим благом та підлягає оподатковуванню. Однак, позивач не задекларував дохід та не сплатив податок на доходи фізичних осіб і військовий збір. Вважає податкові повідомлення-рішення правомірними та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового законодавства з питання повноти та своєчасності сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб від доходів отриманих у вигляді додаткового блага за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

За результатами даної перевірки складено акт від 15 вересня 2017 року №1490/26-15-13-10/НОМЕР_1, згідно з висновками якого встановлено порушення платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 п. 49.2, п.п. 49.18.5 статті 49 розділу ІІ, п. 179.1 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями; вимоги "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 статті 164, п. 167.1 статті 167, статті 36 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ зі змінами та доповненнями.

Зафіксоване в акті перевірки порушення мотивоване тим, що за перевірений період позивач отримав дохід у вигляді додаткового блага, а саме прощення заборгованості у розмірі 100 000,00 грн з боку ПАТ "Укрсоцбанк", про що відображено банком у податковому розрахунку.

Як зазначено в акті перевірки, прощена заборгованість є додатковим благом платника податку, яка підлягає декларуванню з відповідним оподаткуванням.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 17 жовтня 2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 18 750,00 грн (за основним платежем 15 000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 3 750,00 грн);

- від 17 жовтня 2017 року №, яким до позивача застосовано штраф у сумі 170,00 грн.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки, анульована частина заборгованості за кредитним договором у вигляді штрафу та пені, нарахованих за несвоєчасне виконання зобов'язань не може вважатись його доходом (додатковим благом).

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

На думку відповідача, позивач отримав додаткове благо у вигляді прощення заборгованості за рішенням кредитора, що є підставою для подання декларації про майновий стан і доходи.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, зазначає наступне.

У позовній заяві зазначено, що 21 вересня 2017 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №08-038/474.

25 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про внесення змін №3 до Договору кредиту №08-038/474 від 21 вересня 2007 року, відповідно до якого сторони дійшли взаємної згоди внести наступні зміни до умов кредитування, які викладенні в договорі кредиту (з урахуванням всіх змін та доповнень до нього).

Зокрема, відповідно до п. 2.2 вказаного договору №3, якщо позичальник протягом строку дії цього договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж в сумі від 10 000,00 грн на підставі заяви на сплату заборгованості згідно умов Опції 15 з частковим анулюванням, форма якої визначена в Додатку №2 до договору, то позичальник набуває права на анулювання (прощення) залишку заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами у сумі, що дорівнює здійсненого платежу, але не більше фактичного залишку на відповідних рахунках обліку нарахованих процентів на дату здійснення вищезазначеного платежу (копія договору міститься в матеріалах справи).

Позивач зазначив, що 25 вересня 2014 року, 26 вересня 2014 року та 12 листопада 2014 року були здійсненні платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитом на підставі заяв на сплату заборгованості згідно умов Опції 15 з частковим анулюванням на загальну суму 100 000,00 грн.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України встановлює, що базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Таким чином, у разі прощення боргу у платника податку - боржника, виникає обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу або шляхом укладення відповідного договору; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмові, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина друга статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Разом з тим, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ПАТ "Укрсоцбанк" відобразило у податковому розрахунку форми №1 ДФ про виплату (нарахування) ОСОБА_1 доходу у спірному розмірі.

Крім того, відповідно до підпункту 165.1.49 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

При цьому згідно з нормами підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

Тому, відсотки, нараховані у вигляді неустойки (штрафу) за неналежне виконання кредитного договору не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Як свідчить зміст договору про внесення змін №3 від 25 вересня 2014 року, списана сума заборгованості є штрафними санкціями (штрафи, пені, індексу інфляції) за неналежне виконання кредитних зобов'язань, а тому суд вважає, що такі суми не вважаються доходом і додатковим благом позивача.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Вищим адміністративним судом України, наприклад в ухвалах від 01 березня 2016 року №К/800/5293/15, від 31 травня 2016 року №К/800/63798/14, від 28 лютого 2017 року №К/800/8352/16.

Враховуючи викладене, на думку суду, відповідачем не доведено правових підстав для відображення ОСОБА_1 суми у розмірі 100 000,00 грн у складі оподатковуваного доходу як додаткового блага, що вказує на помилковість висновків акта перевірки про заниження податку на доходи фізичних осіб та необхідність подання податкової декларації.

Таким чином, визначення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб є протиправним, а податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2017 року № та № підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Дослідивши обставини справи, проаналізувавши вищезазначені правові норми, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення, а вимоги позивача, в свою чергу, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У відповідності до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 17 жовтня 2017 року № та №.

3. Скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 17 жовтня 2017 року № та №.

3. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління державної фіскальної служби України у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн (шістсот сорок гривень) сплачені згідно квитанції від 01 листопада 2017 року №0.0.884096501.1.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова