Справа № 805/1883/17-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018 Київ К/9901/361/17 805/1883/17-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді - доповідача - Олендера І.Я.,

суддів: Гончарової І.А., Ханової Р.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року (Аляб`єв І.Г.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року (Василенко Л.А., Гайдар А.В., Ястребова Л.В.) у справі №805/1883/17-а за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» до Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - позивач, ТОВ «ДТЕК Донецькобленерго») звернулось до суду з позовом до Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - відповідач, контролюючий орган) про визнання протиправною відмови відповідача щодо прийняття уточнюючих розрахунків податкових зобов'язань з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік; зобов'язання визнати уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірність невизнання контролюючим органом уточнюючих декларацій з плати за землю, як податкової звітності, оскільки остання оформлена відповідно до вимог податкового законодавства та була прийнята відповідачем, про що свідчить електронна квитанція.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року, адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною відмову відповідача прийняти уточнюючі розрахунки податкових зобов'язань з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» від 28 грудня 2016 року № від 28 грудня 2016 року № від 28 грудня 2016 року № від 28 грудня 2016 року № від 29 грудня 2016 року № від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, з додатками до них; визнано уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» від 28 грудня 2016 року № від 28 грудня 2016 року № від 28 грудня 2016 року № від 28 грудня 2016 року № від 29 грудня 2016 року № від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 29 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, від 30 грудня 2016 року №, з додатками до них. Стягнуто на користь позивача 3 200,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що відповідачем не доведено правомірності відмови контролюючого органу у прийнятті податкової звітності позивача, зважаючи на її відповідність вимогам пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим, у відповідача були відсутні підстави для відмови у прийнятті такої звітності.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, де посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ДТЕК Донецькобленерго».

У доводах касаційної скарги відповідач посилається на невідповідність висновків судів першої та апеляційної інстанцій обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, зважаючи на відсутність у позивача пільг передбачених статтями 282 та 283 Податкового кодексу України щодо зменшення податкових зобов'язань із земельного податку, у зв'язку з чим, податкова звітність подана з порушенням вимог чинного законодавства, а тому її не прийнято, натомість доводів щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права не наводить.

ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу контролюючого органу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, з посиланням на необґрунтованість такої скарги, з огляду на відсутність у діях позивача протиправного діяння, що призвело до неналежного виконання вимог податкового законодавства.

Касаційний розгляд справи проведено у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року №2147-VІІІ, що діє з 15 грудня 2017 року).

Так, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем у період 28-30 грудня 2016 року засобами електронного зв`язку подано до контролюючого органу податкову звітність з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік, а саме: уточнюючі декларації від 28 грудня 2016 року №, №, №, №, уточнюючі декларації від 29 грудня 2016 року №, №, №, №, №, № №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, уточнюючі декларації від 30 грудня 2016 року №, №, №, №, №, №, №, №, №, №.

Факт надіслання позивачем та отримання контролюючим органом вказаних уточнюючих декларацій підтверджується відповідними електронними квитанціями №2.

В свою чергу, відповідач листом 30 грудня 2016 року №23610/10/05-02-15-03 та від 4 січня 2017 року №112/10/05-02-15-03 позивача повідомив про невідповідність податкової звітності вимогам пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України, зважаючи на те, що у платника податку відсутні зміни об'єкту та бази оподаткування: площі та нормативно-грошової оцінки.

Так, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

За змістом пункту 2 статті 49 Податкового кодексу України, визначено, що платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об'єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Відповідно до пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з підпунктами 48.1, 48.3, 48.4, 48.7 статті 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору. Податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків; місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

В окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОПТУУ; індивідуальний податковий номер та номер свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією.

Як передбачено абзацом 1 пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

Підпунктом 49.11.1 пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу України передбачено, що у разі отримання податкової декларації, надісланої платником податків до контролюючого органу поштою або засобами електронного зв'язку, заповненої з порушенням вимог підпунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати цьому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови протягом п'яти робочих днів з дня її отримання.

Пунктом 49.15 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм підпунктів.48.3 і 48.4 статті 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Як встановлено пунктом 49.10 статті 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи органу державної податкової служби прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо), забороняється.

Відтак, податкова звітність, отримана контролюючим органом від платника податків, що заповнена ним всупереч правилам, зазначеним у затвердженому порядку її заповнення, може бути не визнана таким контролюючим органом як податкова декларація, якщо в ній не зазначено обов'язкових реквізитів, у зв'язку з чим, платника податків письмово повідомляють про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що подані уточнюючі декларації містять всі необхідні реквізити, передбачені статтею 48 Податкового кодексу України.

Крім того, на кожну уточнюючу декларацію податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок видано квитанцію №2.

Однак, уточнюючі декларації позивача не були визнані контролюючим органом податковою звітністю зважаючи на відсутність, на переконання податкового органу, зміни об'єкту та бази оподаткування (площі та нормативно-грошової оцінки), що унеможливлює зменшення позивачем податкових зобов'язань з земельного податку.

У силу положень пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, обов'язок щодо надання разом з податковою декларацією з плати за землю довідки (витягу) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки наявний у платника податків при поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) та у разі затвердження нової грошової оцінки землі.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для подання позивачем уточнюючих декларацій податкових зобов'язань з земельного податку та орендної плати з юридичних осіб за 2016 рік та зменшення суми цих податкових зобов'язань стали положення статті 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» яка визначає підстави звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону, що свідчить про безпідставність застосування контролюючим органом до спірних правовідносин положення статті 286 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що зазначені уточнюючі декларації відповідають вимогам податкового законодавства, а отже відсутні підстави не вважати їх податковою звітністю.

Таким чином, незгода податкового органу з підставами для подання уточнюючих декларацій та їх правильністю по суті відображених уточнюючих розрахунків зі сплати земельного податку або орендної плати за земельні ділянки може бути підставою для проведення відповідної перевірки, за результатами якої, у разі виявлення порушень, можуть бути прийняті відповідні податкові повідомлення-рішення, однак, це не може бути підставою для відмови у прийнятті таких декларацій, якщо вони відповідають вимогам вставленим статтями 48, 49, 50 Податкового кодексу України щодо їх оформлення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статі 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій (частина перша статі 350 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому касаційну скаргу Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 пунктом 4 частини першої Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Бахмутської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі №805/1883/17-а залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді І.Я. Олендер

І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова