Справа № 826/17999/17
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Качак Х.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

29.12.2017 р. до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльність щодо не виключення з інформаційної бази «Осіб, які переховуються від органів влади» відомості про розшук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язання відповідача вилучити зі складу інформаційних ресурсів Інтегрованої інформаційно-пошукової системи органів внутрішніх справ України та з підрозділу «Особи, які переховуються від органів влади» розділу «Розшук» офіційного веб-сайту Міністерства внутрішніх справ України та/або будь-якого іншого веб-сайту Міністерства внутрішніх справ України відомості про розшук громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач Міністерство внутрішніх справ України є держателем Інтегрованої інформаційно-пошукової системи яка містить недостовірні відомості відносно ОСОБА_3 щодо її розшуку, отже відповідач здійснює протиправну бездіяльність щодо не виключення вказаної особи з бази розшуку осіб.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.01.2018 р. на підставі ч.1 ст.170 КАС України відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції зазначив, що станом на час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі, згідно з редакцією статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, отже, позов підлягає вирішенню, відповідно до частини 1 статті 306 Кримінального процесуального кодексу України слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 зазначеного Кодексу.

Позивач, не погоджуючись з таким судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що предметом даного позову є бездіяльність МВС України, яка полягає у не виключенні інформації з бази «Осіб, які переховуються від органів влади» відомостей про розшук громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено право на звернення до суду та способи судового захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень;6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 ст. 19 КАС України визначені справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень".

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вважає протиправною бездіяльність посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України щодо порядку ведення та формування даних в інформаційній базі «Розшук», держателем якої є Міністерство внутрішніх справ.

Колегія судді вважає, що висновок суду першої інстанції, що даних спір не підлягає розгляду у порядку норм Кодексу адміністративного судочинства, помилковим та передчасним, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не згоден з бездіяльністю Міністерства внутрішніх справ України щодо виконання ним управлінських функції, тобто спір виник у зв'язку із невиконанням такою стороною зазначених вище функцій.

Статтею 160 КАС України передбачено, що у позовній заяви позивач викладає свої позовні вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Статтею 169 КАС України суддя встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 16, 161 КАС України постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, враховуючи положення ст.2 КАС України, зокрема завдання та основні засади адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що аргументи апелянта заслуговують уваги, оскільки для ефективного захисту прав і інтересів позивача суд міг залишити позовну заяву без руху та надати заявнику час для уточнення змісту позовних вимог та обставин, предмет спорту та їх обґрунтування, після чого, суддя міг би остаточно вирішити питання щодо підсудності даного спору.

В наслідок вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, та відповідно до п.3 ч.1 ст.320 КАС України, підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 16.02.2018р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 327, 320, 321, 322, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2018 р. - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 січня 2018 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язати вчинити дії - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль