Справа № 357/11214/17
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Файдюка В.В.,

Чаку Є.В.,

при секретарі Козуб А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 1937р.н., громадянка України, з листопада 1993 року отримує пенсійне забезпечення за віком, яке виплачувалося відділом Білоцерківського міським соціального забезпечення м. Біла Церква.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2013 року у адміністративній справі №757/26873/13-а, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2014 року, було зобов'язано управління Пенсійного фонду України у м. Біла Церква Київської області поновити і виплачувати ОСОБА_3 пенсію з 09 жовтня 2013 року.

Вищевказану постанову відповідач виконав, але позивач оскаржила розмір призначеної пенсії.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2016 року у справі №257/14740/15а було зобов'язано УПФУ м. Біла Церква провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у розмірі, не менше прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням індексації, починаючи з 09.10.2013 року, згідно з нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

18.07.2016 року позивач звернулася до відповідача з особистою заявою про перерахування пенсії на її особистий банківський рахунок, реквізити якого були зазначені, шляхом подання особистої апостильованої заяви ОСОБА_3, підпис якої нотаріально посвідчений, про перерахування пенсії на її банківський рахунок відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999 року.

21.12.2016 року та 08.02.2017 року до відповідача звернулися з заявами представники ОСОБА_3 з вимогою про перерахування пенсії позивача на визначений нею банківський рахунок.

В березні 2017 року представник позивача отримав відмову відповідача перераховувати пенсію на визначений банківський рахунок на тій підставі, що представники позивача не мають права подавати від її імені такі заяви та позивач має особисто звернутися з заявою про нарахування пенсії та з умовою пред'явлення її паспорта.

З 28.11.2016 року пенсія позивачу не нараховується.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; обов'язковості страхування осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством, а також осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців; права на добровільну участь у системі загальнообов'язкового пенсійного страхування осіб, які відповідно до цього Закону не підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; заінтересованості кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію; рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.2 цієї ж статті вказаного Закону пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що предметом спору є не представництво позивача та її обов'язок підтверджувати щороку заяву про виплату пенсії за довіреністю. Позивач оскаржує дії відповідача щодо небажання здійснювати їй виплату пенсії на визначений нею банківський рахунок. Тобто, спір стосується способу виплати пенсійного забезпечення. Так, 18.07.2016 року ОСОБА_3 подала відповідачу особисту заяву про перерахування пенсії на визначений нею банківський рахунок. Це була особиста апостильована заява ОСОБА_3, підпис якої нотаріально посвідчений, про перерахування пенсії на банківський рахунок, відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженими постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999 року.

Відповідно до п.6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1596 від 30.08.1999 року, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунку.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може бути прийнята органом Пенсійного фонду від установи уповноваженого банку, що також, передбачено пунктом 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках.

Заяви приймаються за умови пред'явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для з'ясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, яка є громадянином України, постійно проживає за межами держави і в силу свого віку, інших обставин, не може особисто з'явитися до Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області для подачі заяви про виплату їй пенсії на визначений банківський рахунок, однак вона подала апостильовану заяву, особистий підпис ОСОБА_3 нотаріально посвідчений.

На сьогодні найбільш поширеним способом оформлення документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем була дотримана в повному обсязі вимога щодо особистої подачі заяви про виплату її пенсійного забезпечення на банківський рахунок, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Білоцерківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.

Повний текст виготовлено 15 лютого 2018 року.