Справа № 826/15724/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 лютого 2018 року 15:27 № 826/15724/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників позивача Федоришина В.В., відповідача Смиченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "БерезнеФарфор"
доДержавної служби геології та надр України
провизнання протиправними та скасування наказу, приписів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Державної служби геології та надр України.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд:

Визнати протиправним та скасувати наказ від 23.06.2016р. №194 Державної служби її та надр України «Про проведення планових перевірок надрокористувачів у III кварталі року» та Переліку надрокористувачів, щодо яких буде здійснюватися державний геологічний контроль у III кварталі 2016 року в частині проведення планової перевірки TOB «Березнефарфор».

Визнати протиправним та скасувати приписи Державної служби геології та надр України 5.09.2016p № 1155-14/06 та № 1154-14/06.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 19.12.2016р. №491 Державної служби геології та надр України «Щодо анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами та встановлення термінів для усунення порушень» в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами TOB «БерезнеФарфор» №2147 від 01.03.2000р. на видобування пегматитів, придатних в якості керамічної сировини на території Рівненської області - Більчаківське родовище, ділянки №1, №2, №3 та спеціального дозволу на користування надрами TOB «БерезнеФарфор» №2146 від 01.03.2000р. на видобування первинних каолінів, придатних в якості керамічної сировини на території Рівненської області -Дерманківське родовище, ділянки Дерманка І, Дерманка II.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на позивача поширюється дія мораторію щодо проведення перевірок, у зв'язку з чим позивачем правомірно не було допущено відповідача до проведення перевірки.

Інших, крім вищенаведені, обґрунтувань позовних вимог, від позивача не надходило, представником позивача не заявлялося.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що на позивача дія мораторію не поширюється, позивачем не було допущено позивача до перевірки безпідставно.

Відповідно до Розпорядження від 10.10.2017 №4617, на підставі рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017, з метою пришвидшення розгляду, адміністративну справу №826/15724/16 передано на повторний автоматичний розподіл справ між суддями.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017, адміністративну справу №826/15724/16 передано судді Каракашьяну С.К.

Поряд з цим, Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII (далі - Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) внесені зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 15 грудня 2017 року.

У відповідності до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до приписів статті 32 Кодексу адміністративного судочинства України, усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово, у зв'язку з чим дану справу було прийнято до провадження 4 січня 2018 року та розглянуто суддею одноособово.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "БерезнеФарфор" володіє двома Спеціальними дозволами на користування надрами:

№2147 від 01.03.2000р. на видобування пегматитів , придатних в якості керамічної вини на території Рівненської області - Більчахівське родовище, ділянки №1, №2, №3, термін дії до 01.03.2019р.;

№2146 від 01.03.2000p. на видобування первинних каолінів, придатних в якості керамічної сировини на території Рівненської області - Дерманківське родовище, ділянки Дерманка І, Дерманка II, термін дії до 01.03.2019р.

Відповідно до Наказу від 23.06.2016р. №194 Державної служби геології та надр України «Про проведення планових перевірок надрокористувачів у ІІІ кварталі 2016 року» та Переліку надрокористувачів, щодо яких буде здійснюватися державний геологічний контроль у III кварталі 2016 року (у межах територій м. Києва, Київської, Житомирської, Вінницької, Черкаської, Рівненської, Полтавської та Хмельницької областей) позивача включено до переліку надрокористувачів, щодо яких буде здійснюватися державний геологічний контроль в вересні 2016 року.

Як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем отримано від Державної служби геології та надр України повідомлення про проведення планової перевірки від 17.08.2016р. №14389/13/14т16, в якому вказано, що у строк з 20 по 30 вересня буде проведена планова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері надрокористування TOB «БерезнеФарфор».

Також, в позовній заяві зазначено, що 21 вересня 2016р. до TOB «БерезнеФарфор» за адресою: Рівненська обл., м. Березне, вул. Зірненська, 20, на підставі направлення на проведення перевірки № 1126-14/06 від 16.09.2016р. прибули представники відповідача з вимогою допустити їх до проведення перевірки, на що директором TOB «БерезнеФарфор» було надано письмове обґрунтоване пояснення причини їх недопуску, у зв'язку з чим 21.09.2016р. відповідачем було складено Акти про недопущення до перевірки №06-02/25/2016-52/191 та №06-02/25/2016-53/192.

На підставі вказаних Актів 2б.09.201бр. Товариству винесені відповідні приписи за № 1155-14/06 та № 1154-14/06 з вимогами у строк до 26.10.2016р. усунути порушення та допустити посадових осіб відповідача до проведення перевірки.

19 грудня 2016 року відповідачем прийнято наказ №491, яким, згідно з додатком 2, було зупинено дію спеціальних дозволів на користування надрами №2146 та 2147 позивача. Підставою для зупинення вказаних дозволів було визначено статтю 24 Кодексу України про надра, статтю 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду у сфері господарської діяльності» та підпункти 1,4 пункту 22 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011№615.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2011 року № 1294 затверджено Порядок здійснення державного геологічного контролю.

Цей Порядок визначає механізм проведення державного геологічного контролю з метою виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Згідно з п. 2 зазначеного Порядку, Державний геологічний контроль здійснюється Держгеонадрами та її територіальними органами

Державний геологічний контроль здійснюється шляхом проведення органами державного геологічного контролю планових і позапланових перевірок надрокористувачів.

Планові перевірки надрокористувачів проводяться відповідно до квартального плану проведення перевірок, який затверджується Держгеонадрами до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому (п. 5, 6 Порядку).

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 76-VIII).

За пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII перевірки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня-червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки.

Поряд з тим, з 1 січня 2015 року набрав чинності вже згаданий вище Закон № 71-VIII, пунктом 3 Прикінцевих положень якого було встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Отже, за пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII, обмеження на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців стосувалося усіх контролюючих органів (крім Державної фіскальної служби України і Державної фінансової інспекції України), зокрема й Держгеонадр України. Ці обмеження було встановлено на період січень-червень 2015 року, відтак з 1 липня 2015 року вже не було підстав для застосування положень пункту 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII для проведення перевірок суб'єктів господарювання.

Стосовно обмежень на проведення перевірок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб-підприємців (з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік), які встановлено пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII, то такі діяли протягом двох років - з січня 2015 року і до кінця 2016 року.

Даний спір виник у зв'язку з різним трактуванням терміна «контролюючі органи», який вжито в першому речення пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних відносин).

Позивач, вважає, що під «контролюючими органами», про яких зазначено в пункті 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII, слід розуміти не лише органи доходів і зборів (в розумінні пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України), а всі контролюючі органи, у тому числі й ті, які мають право здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Системний і логічний аналіз положень Закону № 71-VIII у поєднанні з положеннями Закону № 76-VIII дає підстави вважати, що обидва законодавчі акти мають різну мету і сферу правового регулювання, відповідно обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання, встановлені Прикінцевими положеннями цих Законів, теж мають відмінне одне від одного спрямування. Щодо Закону № 71-VIII, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що його дія поширюється на відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, а зміни у правовому регулюванні відносин, впроваджені цим Законом, були зумовлені реформуванням податкової системи.

Основним нормативним актом у сфері податкових відносин є Податковий кодекс України, за пунктом 1.1 статті 1 якого він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Податкового кодексу України, поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 41.1. статті 41 Податкового кодексу України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Беручи до уваги наведені вище норми закону, Держгеонадра України, з огляду на її правовий статус, не є контролюючим органом в розумінні положень пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України, а тому, вимоги пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII цього органу контролю не стосуються.

Додатковим свідченням правильності такого висновку є законодавчі зміни, яких зазнав цей пункт Прикінцевих положень Закону № 71-VIII у зв'язку з набранням з 1 січня 2017 року чинності Законом України від 3 листопада 2016 року №1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Зокрема, названим Законом замість терміна «контролюючі органи», вжитого в першому реченні абзацу першого пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону №71-VIII, зазначено «Установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, <…> Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами<…>». Водночас, внесені зміни не стосувалися ні періоду, протягом якого діяли обмеження щодо проведення перевірок, ні умов, за яких можливе їх проведення.

По суті, з набранням чинності цими змінами уточнено лише контролюючі органи, на яких поширювалися обмеження щодо проведення перевірок суб'єктів господарювання протягом 2015-2016 років.

Обмеження на проведення перевірок Держгеонадрами України було встановлено пунктом 8 Прикінцевих положень Закону № 76-VIII і тривали вони протягом січня-червня 2015 року. Позаяк станом на дату прийняття оскарженого наказу строк дії цих обмежень завершився, підстав для їх застосування при здійсненні державного геологічного контролю протягом четвертого кварталу 2016 року вже немає.

Така ж сама правова позиція викладена у постановах Вищого адміністративного суду України від 22.02.2017 у справі № 826/1237/16 та від 22.03.2017 у справі № 802/3988/15-а, предметом розгляду якої була правомірність винесення Державною службою геології та надр України наказу.

Згідно з підпунктами 1 та 4 пункту 22 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 р. № 615 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, дія дозволу може бути зупинена органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері здійснення державного гірничого нагляду, епідеміологічного нагляду (спостереження), державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, органів місцевого самоврядування, органів ДФС у разі, зокрема, порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр (п.п.1) та невиконання в установлений строк приписів уповноважених органів щодо усунення порушень законодавства у сфері надрокористування або охорони навколишнього природного середовища (підпункт 4 пункту 22).

Обставина порушення умов дозволу та невиконання приписів щодо недопуску до перевірки позивачем визнається, а правомірність таких дій не визнається судом, у зв'язку з чим, керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян