Справа № 826/10008/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Літвіної Н.М. та Парінова А.Б.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним і нечинним рішення та дій,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державної міграційної служби України, в якому просила визнати протиправними та нечинним рішення та дії центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів щодо здійснення реєстрації місця проживання/прописки ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, Хмельницької області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року адміністративний позов залишено без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 155 КАС України.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та здійснено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч.4 ст.229, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк для звернення з адміністративним позовом до суду та не наведено обставин, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду, а наведені обставини не є поважними причинами пропуску такого строку.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частин першої, другої статті 99 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 100 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду) адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Пунктом 9 частиною першою статті 155 КАС України (в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду) передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач знала про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ще у листопаді-грудні 2014 року.

Вищевказане підтверджується рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2014 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 січня 2015 року у цивільній справі № 687/1816/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення у житлове приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Чемеровецької селищної ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування договору дарування укладеного під впливом тяжких обставин. (а.с. 35-42)

Як вбачається в вищевказаного рішення, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Договір дарування від 19 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Чемеровецького нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5 визнано недійсним та скасовано його державну реєстрацію.

Крім того, згідно листа Чемеровецького РС УДМС в Хмельницькій області від 28.11.2014 року № 1113, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: Хмельницька область, с.м.т. Чемерівці, АДРЕСА_1, талон реєстрації складено 12.08.1998 року (а.с. 49)

Вищевказаний лист було адресовано представнику ОСОБА_3 - ОСОБА_7, який був її представником під час розгляду у цивільній справі № 687/1816/14-ц.

Проте, з даною позовною заявою позивач звернулася до суду у серпні 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

Посилання апелянта на те, що їй встановлена група інвалідності, а також часті хвороби, жодним чином не спростовує право позивача і об'єктивну можливість своєчасного подання нею даного позову з моменту, коли вона могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тому зазначені обставини не підтверджують поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997 р.) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 р. (справа "Каменівська проти України"), "право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані".

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 250, 315, 316, 321, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді: