Справа № 810/4239/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4239/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) за розглядом заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за адміністративним позовом у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області про визнання протиправними та скасування приписів,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду звернувся з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати приписи ДАБІ у Київській області від 24.11.2017: № С-2411/8 про усунення порушення законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, норм державних стандартів і правил та № С-2411/9 про зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2017 відкрито провадження в даній адміністративній справі.

07 грудня 2017 року ОСОБА_2 подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних рішень до прийняття остаточного рішення в даній адміністративній справі.

На обґрунтування клопотання наполягав на тому, що існує небезпека заподіянню шкоди правам та законним інтересам позивача до прийняття рішення по суті. Зокрема, зазначив, що відповідно до оскаржуваних приписів позивач зобов'язаний зупинити виконання будівельних робіт на об'єкті, що в свою чергу призведе до зриву строків здачі будинків до експлуатації та безпідставному виникненню заборгованості перед контрагентами. При цьому зауважив, що відповідач неодноразово намагався зупинити будівельні роботи на об'єкті, і з даного приводу вже приймалися ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову.

Позивач також зазначив, що таке зупинення будівельних робіт у разі задоволення судом в подальшому позовних вимог та відновлення порушених прав позивача може призвести до неможливості продовження будівельних робіт взагалі або призведе до значних зусиль та витрат на відновлювальні роботи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову задоволено, а саме: до остаточного рішення у даній справі зупинено дію Припису Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № С-2411/8 від 24.11.2017 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; до остаточного рішення в даній справі зупинено дію Припису Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № С-2411/9 від 24.11.2017 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, ухвала підлягає негайному виконанню.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у вжитті заходів забезпечення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду позовної заяви.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі №810/4239/17 суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 2 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі;

2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів;

3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому;

4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Частиною 4 ст. 117 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) встановлено, що адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

При цьому, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов'язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Як встановлено судом першої інстанціх та матеріалами справи, що гр. ОСОБА_2 є орендарем земельної ділянки загальною площею 2,5 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, переданої в оренду для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що підтверджується договором оренди землі від 23.03.2016 та договором від 15.07.2016 про внесення змін до вказаного договору оренди землі.

Позивач є замовником будівництва наступних об'єктів нерухомого майна, розташованих на вказаній земельній ділянці:

- багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Садова, 51А, корпус 1 (декларація про початок виконання будівельних робіт від 27.07.2016 за №КС 32);

- багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1, корпус 2 (декларація про початок виконання будівельних робіт від 27.07.2016 за №КС 84);

- багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_1, корпус 3 (декларація про початок виконання будівельних робіт від 27.07.2016 за №КС 93);

- багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_2, корпус 1 (декларація про початок виконання будівельних робіт від 27.07.2016 за №КС 02);

- багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_2, корпус 2 (декларація про початок виконання будівельних робіт від 27.07.2016 за №КС 08);

- багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_3, корпус 1 (декларація про початок виконання будівельних робіт від 27.07.2016 за №КС 15);

- багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, АДРЕСА_3, корпус 2 (декларація про початок виконання будівельних робіт від 27.07.2016 за №КС 25).

У період з 13.11.2017 по 24.11.2017 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області у порядку державного архітектурно-будівельного нагляду проведено позапланову перевірку дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

За результатами перевірки складено Акт № Т-2411/7 та Головним інспектором нагляду Інспекційного відділу Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області ОСОБА_3 24.11.2017 винесено припис № С-2411/8 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та № С-2411/9 про зупинення підготовчих та будівельних робіт.

Встановлено, що, обґрунтовуючи наявність підстав винесення оскаржуваних приписів, відповідач зазначає порушення позивачем п.4.2. ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013, що визначає категорію складності проекту будівництва.

У той же час, позивач вважає такі твердження відповідача безпідставними, посилаючись на те, що відповідач та його співробітники не мали право визначати категорію складності для об'єкту будівництва, щодо якого є розроблена проектна документація, знаючи про її існування.

Також представник позивача звернув увагу на те, що відповідачу було відомо про існування будівельно-технічної експертизи зазначеного об'єкту будівництва у іншій аналогічній адміністративній справі, щодо якої здійснюється судовий розгляд.

Крім того, позивач зазначив, що проведення позапланової перевірки у листопаді 2017 з тих же підстав та тих же обставин, що і у грудні 2016 та червні 2017 та з урахуванням оскарження у суді відповідних документів та до отримання обґрунтованого судового рішення в аналогічній справі суперечить вимогам ст. 2 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення).

Окрім вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що позивач наполягає на протиправності оскаржуваних рішень та звертав увагу на те, що подальша дія оскаржуваних рішень перешкоджає законній господарській діяльності позивача, може ускладнити або унеможливити досягнення поставленої мети на об'єкті будівництва, включаючи порушення строків виконання робіт, а також інших цивільно-правових зобов'язань.

Також зазначив, що будівництво житлових будинків здійснюється на кошти громадян-інвесторів, права яких у разі виконання оскаржуваних рішень до винесення рішення у справі будуть порушені, у зв'язку з чим у них виникне право застосувати до позивача санкції за порушення строків будівництва та вимагати повернення вкладених коштів.

Таким чином, дія оскаржуваних рішень призводить до неможливості продовження здійснення позивачем будівельних робіт при тому, що підстави для прийняття таких рішень є спірними, що може завдати позивачеві значних матеріальних збитків. У свою чергу, можливе задоволення позовних вимог призведе до того, що для відновлення прав, свобод та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Загальна сума орієнтовних витрат позивача у зв'язку із винесенням оскаржуваних рішень складає більше ніж 9 500 000,00 грн., яка є очевидно значною, а зупинення будівництва вказаних об'єктів негативно позначиться на стані таких об'єктів та обладнання в них.

Відповідно до п. 4.4. Положення №2 Підрядник зобов'язаний здати, а Замовник прийняти законсервований об'єкт (будову) за актом про прийняття законсервованого об'єкта (будови) (додаток 6), а також конструкції, устаткування і матеріали, які залишаються на об'єкті та підлягають консервації, за відомістю незмонтованих конструкцій, устаткування і матеріалів, які залишаються на об'єкті (будові) та підлягають консервації (додаток 3). Вартість зазначених конструкцій, устаткування і матеріалів, які придбані Підрядником за його кошти і залишаються на об'єкті (будові) та підлягають консервації, відшкодовуються Замовником.

Як слідує з матеріалів справи, Підрядником будівництва спірних об'єктів є Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна Девелоперська Компанія», що діє на підставі договору генерального підряду №02/03/2016 від 02 березня 2016 року.

Відповідно до листа ТОВ «Будівельна Девелоперська Компанія» від 09.03.2017 №15/03-1 Підрядником будівництва придбано конструкцій, устаткування і матеріалів, які залишаються на об'єктах будівництва, на загальну суму 5 276 578,00 грн.

Отже, враховуючи вимоги п. 4.4 Положення №2 та внаслідок вимушеної консервації об'єктів та прийняття оскаржуваних рішень, позивач зобов'язаний компенсувати Підряднику - ТОВ «Будівельна Девелоперська Компанія» вартість конструкцій, устаткування і матеріалів, які залишені на об'єктах будівництва, на загальну суму 5 276 578,00 грн., що свідчить про значні витрати позивача на компенсацію видатків підрядника.

Щодо очевидності ознак протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, зі змісту акту № Т-2411/17 слідує, що у період з 28.11.2016 року по 02.12.2016 та з 15.12.2016 по 16.12.2016 було проведено перевірку, під час якої встановлено, крім іншого, що відстань від довгої сторони багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Садова, 51В до деяких будівель і споруд, які розміщені на суміжних земельних ділянках, становить лише 18, 74 м., чим порушено п.3.13 ДБН 360-92. При цьому, уже при проведенні останньої перевірки встановлено, що відстань від багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та вбудованим гаражем за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Садова, 51В до деяких будівель і споруд, які розміщені на суміжній земельній ділянці, становить лише 7 м., чим порушено п.3.13 ДБН 360-92.

Отже, висновки проведених перевірок з одного і того ж порушення суперечать одне одному, що, у свою чергу викликає у суду сумнів щодо їх правомірності.

Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на те, що Київським окружним адміністративним судом, неодноразово приймалися рішення про вжиття заходів забезпечення позову в інших судових справах між тими ж самими сторонами з аналогічним предметом спору щодо одного і того ж об'єкту будівництва.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що у даному випадку наявні передумови для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваних рішень Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за період з кінця 2016 по 2017 відповідачем проведено 7 позапланових перевірок вищезазначеного об'єкту будівництва з одних і тих же підстав.

У Рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2003р від 30.01.2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства відповідно до ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України є принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

З аналізу ст. 117 КАС України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) слідує, що метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Розглядаючи клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд з огляду на докази, надані стороною у справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що клопотання не є надуманим, спір поміж сторонами існує, існує також дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, даним про особу та характер дій відповідача, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов'язкові сторін.

Аналіз обставин справи свідчить про наявність дійсного спору поміж учасниками процесу та реальність загрози виникнення суттєвої фінансової шкоди позивачу, яка полягає у значних витратах позивача та пошкодженні об'єктів будівництва.

При цьому суд враховує, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв'язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. Застосовуючи конкретний вид забезпечення позову, суд повинен виходити із дійсного виключення цим забезпечувальним заходом утруднення або неможливість виконання рішення. Забезпечення позову у вищезазначений судом спосіб відповідає критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності, забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, запобігання порушенню у зв'язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу та відповідають інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Співмірність вжиття заходів забезпечення позову відображено у практиці Європейського Суду з Прав Людини у своїй судовій практиці визнає можливість застосування попереднього заходу, такого як судова заборона (справа «Verlagsgruppe News Gmbh проти Австрії» та «Libert проти Бельгії»).

У справі «Мікалефф проти Мальти» Суд визнав можливість застосування статті 6 до попередніх заходів та зазначив, що має бути розглянутий характер попереднього заходу, його предмет, завдання та вплив на конкретне право.

Проміжне рішення може бути еквівалентне попередній або забезпечувальним заходам і процедурам. Такий принцип застосовується і у визначені застосування статті 6 (справа «Меркіка та інші пороти Мальти»).

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, а невжиття таких заходів у разі задоволення позову призведе до необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення порушених прав позивача, суд вважає, що клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову у даній справі підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 118 КАС України виконання ухвал з питань забезпечення адміністративного позову здійснюється негайно. Виконання ухвал про заборону вчиняти певні дії виконуються в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень. Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку щодо часткового задоволення клопотання про забезпечення позову.

Колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції винесено законне, обґрунтоване рішення з врахуванням норм чинного законодавства і не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним та є таким, що не відповідають обставинам справи.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 117, 118 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15.12.2017), ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 лютого 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб