Справа № 826/14022/17
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2018-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 січня 2018 року 09:31 № 826/14022/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Васильченко І.П. при секретарі судового засідання Ксендзові А.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовомЛандесбанк Баден-Вюртемберг
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії,
за участю сторін:

від позивача: Яровий Я.В.;

від відповідача: не з'явився.

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 23 січня 2018 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В :

Компанія Ландесбанк Баден-Вюртемберг звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:

1. Визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим написом за реєстраційним № 581 від 04.08.2017 p., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А.

2. Скасувати рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, яке викладене у повідомленні про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання за № 24468-0-33-17/20.1/2 від 01.09.2017 року.

3. Скасувати постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської Ірини Ігорівни від 05.10.2017 року про визнання дій державного виконавця такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» при винесені повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого напису за реєстраційним № 581 від 04.08.2017 p.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 20.11.2017 р. відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 23.01.2018 р. позовні вимоги в частині зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису за реєстраційним № 581 а 04.08.2017 p., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. залишено без розгляду.

Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим написом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що єдиною підставою для винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання стала відсутність, з точки зору державного виконавця, доказів сплати авансового внеску позивачем. Однак, вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки позивачем було сплачено авансовий внесок та надано докази його сплати.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомив. До суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки при розгляді заяви від 04.08.2017 р. № 581 було встановлено відсутність додатку, а саме: платіжного доручення про сплату авансового внеску від 08.08.2017 р. № 13, що було зафіксовано в акті від 01.09.2017 р. про відсутність додатків. Таким чином, відповідач вважає, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання відповідає вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

04.08.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко Мариною Анатоліївною було вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 581 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа-Транс Лтд» заборгованості шляхом звернення стягнення на заставлене майно на користь Ландесбанк Баден-Вюртемберг та АКА Аусфюркедіт-Гезельшафт м.б.Х., відповідно до укладеного між цими особами Договору застави рухомого майна від 16.01.2015 р.

11.08.2017 р. представник позивача звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання виконавчого документу, яким є виконавчий напис. Заява була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 14.08.2017 р. за вхідним № 24468-0-33-17.

Представником позивача, разом із виконавчим документом, було подано платіжне доручення № 13 від 08.08.2017 р. про сплату авансового внеску в розмірі 32 000,00 грн. (2 відсотки від суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону).

07.09.2017 р. представник позивача отримав від державного виконавця Відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В.О. повідомлення № 24468-0-33-17/20.1/2 від 01.09.2017 р. про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Підставою для винесення вказаної постанови стало те, що позивачем не надано доказів сплати авансового внеску.

Позивач, не погоджуючись із прийнятим рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню звернувся до суду із позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII (надалі - Закон N 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 названого Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ст. 2 Закону N 1404-VIII визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону N 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів, які є виконавчими документами.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 цього Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону N 1404-VIII реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Як встановлено судом, 11.08.2017 р. представник позивача звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання виконавчого документу, що підтверджується Реєстром поданої до Міністерства юстиції України документації від 11.08.2017 р. Зокрема, в п. 1 Реєстру зазначено, що позивачем подано платіжне доручення про сплату авансового внеску № 13 від 08.08.2017 р. Реєстр містить печатку Міністерства юстиції України та підпис відповідальної особи про прийняття документації.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 названого Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

До заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч. 2 цієї статті).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у відповідності до вимог вищенаведеної норми було сплачено авансовий внесок з виконання виконавчого напису нотаріусу від 04.08.2017 р. № 581 у сумі 32 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 13 від 08.08.2017 р. та довідкою АТ «Піреус Банк МКБ», згідно якої вказана сума була повністю перерахована на рахунок Міністерства юстиції України № 0177, відкритий у Казначейській службі України. Сума сплаченого авансового внеску не поверталась.

Окрім того, відсутність з боку позивача порушень передбачених п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону N 1404-VIII підтверджується Реєстром, який був поданий, разом із іншими документами до Міністерства юстиції України та, в якому було зазначено, що позивачем було подано платіжне доручення зі сплати авансового внеску № 13 від 08.08.2017 р.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону N 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

Зважаючи на те, що позивачем було сплачено авансовий внесок, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 13 від 08.08.2017 р. на суму 32 000,00 грн., докази чого було надано, разом із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису від 04.08.2017 р. № 581, суд приходить до висновку, що дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим написом за реєстраційним № 581 від 04.08.2017 p., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. є протиправними, а відтак рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, яке викладене у повідомленні про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання за № 24468-0-33-17/20.1/2 від 01.09.2017 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону N 1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Позивачем 13.09.2017 р. була подана скарга начальнику Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевській Ірині Ігорівні в порядку, визначеному ст. 74 Закону.

У скарзі позивач виклав обставини справи, долучив до скарги копію Реєстру, в якому містився запис про подання доказу сплати авансового внеску та просив скасувати своєю постановою рішення державного виконавця Башілова В.О.

24.10.2017 р. представником позивача було отримано лист № 28222-0-33-17/12 від 05.10.2017 р., разом із постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І.І. від 05.10.2017 р., якою дії державного виконавця Башілова В.О. визнано такими, що відповідають вимогам Закону при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Таким чином, оскільки судом визнано протиправним та скасовано рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, яке викладене у повідомленні про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання за № 24468-0-33-17/20.1/2 від 01.09.2017 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської Ірини Ігорівни від 05.10.2017 року про визнання дій державного виконавця такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» при винесені повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання виконавчого напису за реєстраційним № 581 від 04.08.2017 p.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 названого Кодексу у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, оцінивши докази, які є у справі, та пояснення сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242- 243, 245-246, 250, 255 Кодексу адміністративного

ВИРІШИВ:

Позов Ландесбанк Баден-Вюртемберг задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим написом за реєстраційним № 581 від 04.08.2017 p., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А.

Скасувати рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова Валентина Олександровича, яке викладене у повідомленні про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання за № 24468-0-33-17/20.1/2 від 01.09.2017 року.

Скасувати постанову начальника Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської Ірини Ігорівни від 05.10.2017 року.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П.Васильченко

Повний текст судового рішення складено та підписано 06.02.2018 р.