Справа № 826/14646/13-а
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 лютого 2018 року № 826/14646/13-а

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Міндоходів у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

06 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.09.2013 року №000721701 та №000731701.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2013 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2013 року скасовано, та позов ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 червня 2015 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2016 року в справі призначено судову експертизу та зупинено провадження до одержання результатів експертизи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року провадження в адміністративній справі поновлено.

Під час судового засідання 06.12.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши думку сторін, на підставі частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Державною податковою інспекцією у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 року по 30.06.2013 року, за результатами якої 20.08.2013 року складено акт №364-26-54-17-01-11-.

В даному акті відповідачем висвітлено допущені позивачем наступні порушення:

- п. 4 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» та відповідно до пп. 2, 3 п. 1 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України з 1 січня 2011 року до внесення змін до розділу XIV Податкового кодексу України в частині оподаткування суб'єктів малого підприємництва Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», в результаті чого донараховано єдиний податок за найманих працівників в розмірі 39 900 грн, в тому числі по періодах січень-грудень 2009 року на загальну суму 11 100 грн, січень-грудень 2010 року на загальну суму 14 900 грн, січень-грудень 2011 року на загальну суму 13 900 грн;

- п. 17.2 ст. 17, п. 19.2 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та пп.168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не перераховано до бюджету податку з доходів найманих працівників за перевіряємий період суму у розмірі 3 900 004 грн 17 грн в тому числі по періодам 2009 рік - 213 667 грн 12 коп., 2010 - 2011 480 грн 05 коп., 2011 рік - 832 440 грн 35 коп., 2012 рік - 1 690 657 грн 77 коп., 2013 рік - 951 758 грн 88 коп.

- п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 використовувала у своїй діяльності в 2013 році більше 10 найманих працівників;

- п. 119.2 ст. 192 Податкового кодексу України подано з недостовірними відомостями розрахунок про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку суми утриманого з них податку за ІІ квартал 2013 року.

На підставі акту перевірки відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення від 05.09.2013 року №000721701, яким збільшено суму грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 3 922 086 грн 36 коп., з якого основний платіж - 3 137 261 грн 10 коп. та штрафні (фінансові) санкції - 784 825 грн 26 коп.; та №000731701, яким збільшено суму грошового зобов'язання по єдиному податку з фізичних осіб у розмірі 20 997 грн.

Не погоджуючись з податковими повідомленням-рішенням, позивач звернувся з позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» визначено, що платником податку з доходів фізичних осіб є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи або нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», дохід з джерелом його походження в Україні - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України.

Відповідно до пункт 1.15 ст. 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», податковим агентом є - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм Закону.

Податковим агентом, зокрема, є фізична особа, що є суб'єктом підприємницької діяльності чи здійснює незалежну професійну діяльність, яка використовує найману працю інших фізичних осіб/ щодо виплати заробітної плати (інших виплат та винагород) таким іншим фізичним особам.

Відповідно до пп. 8.1.1, пункту 8.1., статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку з доходів фізичних осіб, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок.

Наведені норми кореспондуються з положеннями Податкового кодексу України, а саме пп. 14.1.180., п. 14.1. статті 14, згідно якого податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 Податкового кодексу України, податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до пп. 168.1.1., п. 168.1. статті 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Тобто, на особу (податкового агента) покладається обов'язок утримати та сплатити податок з доходів фізичних осіб, лише у разі нарахування та виплати доходу на користь таких фізичних осіб.

Разом з тим, відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України, платниками податку зокрема, є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Відповідно до пп. 163.1.1, пп. 163.1.2 п. 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Пунктом 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, визначено обов'язок фізичної особи самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Вказані норми Податкового кодексу України кореспондуються з положеннями Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Так, відповідно до п.п. 8.2.1 пункту 8.2 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платник податку, що отримує доходи, нараховані особою, яка не є податковим агентом, зобов'язаний включити суму таких доходів до складу загального річного оподатковуваного доходу та подати річну декларацію з цього податку.

Відповідно до п.п. є) п. 19.1 ст. 19 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», платники податку зобов'язані своєчасно сплачувати узгоджені суми податкових зобов'язань, а також суми штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих податковим органом, та пеню, за винятком сум, що оскаржуються в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до підпункту 20.3.1 пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», особами, відповідальними за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу з цього податку, зокрема є: при самостійному нарахуванні податку його платником - такі платники.

З аналізу наведених норм вбачається, що на фізичну особу покладено обов'язок декларувати власні доходи та відповідно своєчасно здійснювати їх сплату, за не виконання чого, до такої особи застосовуватимуться певні заходи примусу, передбачені податковим законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та фізичними особами (замовники) укладено ряд договорів про надання інформаційних послуг. За змістом укладених договорів, позивач виступає виконавцем, тобто особою зобов'язаною вчинити певні дії (виконати роботи), а треті особи виступають замовниками, тобто приймають виконане та сплачують вартість виконаного. Рух грошових коштів відбувається від замовника (фізичної особи) до виконавця - ФОП ОСОБА_1

Сутністю інформаційних послуг було з'єднання перевізників (таксі) з клієнтом. Подальший розрахунок відбувався між перевізником (таксі) та клієнтом. ніякого доходу з цих послуг позивач не отримувала.

Отже, предметом договорів, а відтак і правовідносин між ФОП ОСОБА_1 та Замовниками, є саме надання інформаційних послуг, що у свою чергу підтверджується актами наданих послуг та перерахуванням коштів фізичними особами на користь позивача за надані інформаційні послуги. Також встановлено, що будь-яких виплат грошових коштів на користь фізичних осіб, позивач не здійснювала, оскільки особи не перебували з позивачем ні в трудових, ні в цивільно-правових відносинах, які допускають отримання коштів за виконанні роботи, чи надані послуги від роботодавця.

Відповідно до пп 14.1.195. п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, працівник - фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до пункту 177.7 статті 177 Податкового кодексу України, фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Водночас, за змістом частини 1 статті 21 Кодексу законів про працю, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Правовідносини, які виникли між позивачем та Замовниками з надання інформаційних послуг, не відповідають вимогам статті 21 КЗпП та не відповідають поняттю трудових правовідносин, визначених законодавством про працю. Оскільки, фізичні особи не виконували жодних робіт на користь позивача, а позивач не здійснював виплати на користь фізичних осіб.

Судом також встановлено, що у період з 01 січня 2009 року по 31 червня 2013 року у трудових правовідносинах з ФОП ОСОБА_1 в сукупності перебували три особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, що підтверджується наявними в матеріалах справи трудовими договорами. Стосовно вказаних осіб позивачем дотримано норми чинного законодавства при нарахуванні та виплаті заробітної плати, сплачено податок на доходи фізичних осіб у повному розмірі, що було відображено відповідачем в акті перевірки.

Відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували наявність трудових відносин позивача з іншими фізичними особами та виплату доходу позивачем на користь таких осіб.

Отже, наведені норми та дійсні обставини справи, дають змогу суду прийти до висновку, що оскільки фізичні особи не перебували з позивачем у трудових чи цивільно-правових відносинах, позивач не здійснювала на користь цих фізичних осіб жодних виплат, тому позивач не повинна була утримувати податок із доходів цих осіб та відповідно сплачувати його від їх імені.

В рамках даної адміністративної справи позивачем на замовлення було проведено комісійну судово-економічну експертизу. Відповідно до Висновку експертів №6925/16-45/364/17-23 від 31.03.2017 року було визначено, що встановлене за актом перевірки заниження податку з доходів найманих працівників за період з 01.01.2009 по 30.06.2013 у розмірі 3 900 004, 17 грн., що стало підставою для складання податкового повідомлення-рішення №000721701 на суму 3 922 086,36 грн., документально та нормативно не підтверджується.

Також висновком експертів встановлено, що позивач не є податковим агентом, у правовідносинах, що склались між ним та фізичними особами (замовниками) на підставі договорів про надання інформаційних послуг.

Суд враховує, що відповідачем не доведена, а позивачем спростована, правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідач не виконав свого обов'язку щодо доказування правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень №000731701 та №000721701 від 05 вересня 2013 року.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 73-77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення прийняті Державною податковою інспекцією у Оболонському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 05 вересня 2013 року №000731701 та №000721701.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Н.Г. Вєкуа