Справа № 800/503/17
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2018
м. Київ

справа № 800/503/17

провадження № П/9901/245/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого - Бучик А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Берназюка .О., Гімона М.М., Гриціва М.І., Мороз Л.Л.,

секретар судового засідання Слободян О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів,

представник: Погребняк С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_4 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним, необґрунтованим, винесеним з порушенням ч. 2 ст. 27 Закону України "Про прокуратуру" та скасування Рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 35 пп-17 від 11 жовтня 2017 року; зобов'язання допустити до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади старшого слідчого другого слідчого відділу управління розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області.

В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що при прийнятті оспорюваного рішення відповідач покликався на те, що Національна академія прокуратури України не входить до системи органів прокуратури, а її працівники не можуть розглядатись як прокурори. Проте, на думку позивача, відповідачем не враховано ч. 3 ст. 80 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року, згідно якої зазначено, що Національна академія прокуратури України функціонує при Генеральній прокуратурі України. Крім того вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про прокуратуру" прокурором регіональної прокуратури може бути призначений громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менше трьох років. Таким чином, на думку позивача, в Законі України "Про прокуратуру" відсутні підстави для відмови в допущенні до участі у конкурсі для зайняття вакантної посади в прокуратурі регіонального рівня.

В запереченні на позовну заяву Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення Комісія діяла у відповідності до норм законодавства України та в межах наданих повноважень.

Позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що ОСОБА_4 27 серпня 2017 року подав заяву про допуск до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади старшого слідчого другого слідчого відділу управління розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Київської області.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від 11 жовтня 2017 року № 35 пп-17 відмовлено ОСОБА_4 у допуску до участі у конкурсі.

Не погоджуючись з наведеним рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в допуску позивача до участі в конкурсі, відповідач покликався на те, що позивач, не будучи працівником прокуратури, не може бути допущений до участі у конкурсі для зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора в порядку переведення до прокуратури вищого рівня.

Колегія суддів погоджується з наведеними доводами відповідача, виходячи з наступного.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначаються Законом України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (Далі - Закон № 1697-VII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1697-VII прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону № 1697-VII систему прокуратури України становлять:

1) Генеральна прокуратура України;

2) регіональні прокуратури;

3) місцеві прокуратури;

4) військові прокуратури;

5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

Статтею 15 Закону № 1697-VII визначено перелік посад, перебування на яких надає особі статус прокурора органу прокуратури.

Відповідно до ст. 38 Закону № 1697-VII прокурор може бути переведений за його згодою до іншого органу прокуратури, у тому числі вищого рівня, на вакантну або тимчасово вакантну посаду. Переведення до органу прокуратури вищого рівня здійснюється за результатами конкурсу, порядок проведення якого визначається Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів. Конкурс має включати в себе оцінку професійного рівня, досвіду, морально-ділових якостей прокурора та перевірку його готовності до здійснення повноважень в іншому органі прокуратури, у тому числі вищого рівня. Умовою участі прокурора в конкурсі є подання ним заяви про переведення, а також наявність відповідного стажу роботи на посаді прокурора, передбаченого частинами другою і третьою статті 27 цього Закону. Відповідний конкурс проводиться Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів.

Враховуючи положення наведеної норми права, колегія суддів зазначає, що в порядку переведення до іншого органу прокуратури, у тому числі вищого рівня, на вакантну або тимчасово вакантну посаду може претендувати лише особа, яка перебуває на посаді, визначеній в ст. 15 Закону № 1697-VII та має статус прокурора органу прокуратури.

Встановлено, що на час подання заяви про допуск до участі у конкурсі на зайняття вакантної посади в прокуратурі Київської області ОСОБА_4 перебував на посаді провідного наукового співробітника відділу науково-методичного забезпечення організації роботи в органах прокуратури Науково-методичного інституту Національної академії прокуратури України.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 Закону № 1697-VI національна академія прокуратури України є державною установою із спеціальним статусом, що здійснює спеціальну підготовку кандидатів на посаду прокурора, підвищення кваліфікації прокурорів. На Національну академію прокуратури України не поширюється законодавство про вищу освіту. Для забезпечення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора та підвищення кваліфікації прокурорів до Національної академії прокуратури України можуть відряджатися прокурори.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з покликанням відповідача, що Національна академія прокуратури України не може розглядатись як орган прокуратури, оскільки не віднесена до системи прокуратури України, а її працівники - не є працівниками прокуратури та не наділенні статусом прокурора.

Покликання позивача на ч. 3 ст. 80 Закону № 1697-VI, згідно якої визначено, що національна академія прокуратури України функціонує при Генеральній прокуратурі України є безпідставними, оскільки положення даної норми не суперечить наведеним висновкам та не надає позивачу статус прокурора органу прокуратури.

Таким чином, ОСОБА_4, не будучи прокурором органу прокуратури, правомірно не допущений відповідачем до участі у конкурсі для зайняття вакантної або тимчасово вакантної посади прокурора в порядку переведення до прокуратури вищого рівня.

Безпідставними є покликання позивача на ч. 2 ст. 27 Закону № 1697-VI, згідно якої визначено загальні вимоги до кандидата на зайняття посади прокурора регіональної прокуратури, оскільки, як зазначалось вище, ОСОБА_4 звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів з заявою про допуск до участі у конкурсі на зайняття вакантних посад в порядку переведення, а відповідно до ст. 38 Закону № 1697-VI до іншого органу прокуратури, у тому числі вищого рівня, на вакантну або тимчасово вакантну посаду може бути переведений лише прокурор органу прокуратури.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що оскаржене Рішення відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема таке прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, пропорційно та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 262, 266, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий А.Ю. Бучик

судді Я.О. Берназюк

М.М. Гімон

М.І. Гриців

Л.Л. Мороз

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2018 року.