Справа № 821/1108/17
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 р. Справа № 821/1108/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Димерлія О.О. та Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Григоренко Н.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року (суддя Кисильова О.Й.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 22.01.2016 року ВП №49025642.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2017 року суд замінив первинного відповідача на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_3 був задоволений повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейка М.В. про стягнення виконавчого збору від 22.01.2016 року ВП №49025642.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову суду, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволені позову у повному обсязі.

Апелянт/відповідач зазначає, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 22.01.2016 року ВП №49025642 винесена правомірно.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї представника позивача ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06 жовтня 2015 року ПАТ «Банк Форум» звернувся до відділу примусового виконання рішень Департаменту Держаної виконавчої служби України Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №668/14287/14-ц від 14.04.2015 р.

09 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейком М.В. винесено постанову ВП №49025642 про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про обов'язок боржника самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

09 жовтня 2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейком М.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

12 жовтня 2015 року виготовлено супровідні листи про надіслання на адресу ОСОБА_3, що зазначена у виконавчому листі (АДРЕСА_1, 73000) постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.11.2015 року №48331989 накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3

22 січня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борейком М.В. винесено постанову ВП № 49025642 про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у сумі 1 209 843,42 грн. Строк пред'явлення до виконання один рік.

22.01.2016 року головним державним виконавцем Борейком М.В. надіслано запити до Державної інспекції сільського господарства України, ПАТ «Національний депозитарій України», Головного сервісного центру МВС, Держаної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку України, Державного агентства земельних ресурсів України, центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем МВС України про надання інформації щодо наявності майна, що зареєстроване за ОСОБА_3.

01 червня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сидоренком Р.Г. винесено постанову ВП №49025642 про заміну сторони виконавчого провадження Стягувача з ПАТ «БАНК ФОРУМ» на ПАТ «Кам'янський».

01.06.2017 року головним державним виконавцем Сидоренком Р.Г. винесено постанову ВП №49025642 про повернення виконавчого документа Стягувачу - ПАТ «Кам'янський».

Щодо строків звернення до суду, суд першої інстанції виходив з наступного, з чим погоджується апеляційний суд.

Відповідно до частини 2 статті 181 КАС України у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державної виконавчої служби, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, обов'язковою умовою для висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду є існування доказів початку перебігу строку про дізнання або обов'язок дізнання позивачем щодо порушення своїх прав.

Постановляючи ухвалу від 15 липня 2017 року про відкриття провадження у даній справі, суд першої інстанції надав оцінку строкам звернення до суду. Так, у даній ухвалі суд зазначив, що про існування постанови про стягнення виконавчого збору від 22.01.2016 року ВП №49025642 позивач дізнався із постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2017 року ВП №54152420, яка направлена позивачу листом зі штемпелем відділення зв'язку від 14.07.2017 року та отримана ним 17.07.2017 року. Про наявність обставин, які стали підставою для звернення до суду із позовом про скасування постанови позивач дізнався 18.07.2017 року, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №54152420.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що представник позивача ОСОБА_2 знав про існування спірної постанови задовго до звернення до суду, оскільки ознайомлювався із матеріалами виконавчого провадження №49025642 ще у січні 2016 року, відтак строк звернення до суду позивачем пропущено.

При дослідженні судом оригіналів документів виконавчого провадження №49025642, прошитого та пронумерованого на 64 аркушах, суд встановив, що на зворотному боці титульної сторінки міститься запис про ознайомлення представника боржника ОСОБА_2 із матеріалами виконавчого провадження 24 січня 2016 року.

Суд першої інстанції правильно відхилив твердження відповідача щодо ознайомлення представника позивача із матеріалами виконавчого провадження 24 січня 2016 року, оскільки 24 січня у 2016 році був вихідним днем - неділя, тобто не робочим днем, що унеможливлює ознайомлення із провадженням у зазначений день.

Інших належних доказів, які б містили інформацію про обізнаність позивача про існування спірної постанови ще у 2016 році, тобто доказів існування обставин, які б надали суду можливість визначити початок перебігу строку звернення до суду саме з січня 2016 року, відповідач суду не надав.

Таким чином, оскільки про наявність обставин, які стали підставою для звернення до суду із позовом про скасування постанови від 22 січня 2016 року ОСОБА_3 дізнався 18 липня 2017 року, а до суду із позовом звернувся 26 липня 2017 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що строк звернення до суду, передбачений ч. 2 ст. 181 КАС України, позивачем не пропущено.

На день прийняття відповідачем спірної постанови - 22.01.2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV зі змінами та доповненнями (далі - Закон 606-XIV), а тому при вирішенні даного спору суд першої інстанції виходив з його положень.

Так, відповідно до статті 1 Закону №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини 1 та 2 статті 11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За правилами частини 5 статті 25 Закону №606-XIV копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (частина 1 статті 31 Закону №606-XIV).

Із аналізу наведених вище правових норм слідує, що державний виконавець зобов'язаний неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом Законом №606-XIV.

Тобто, діючи у спосіб та в порядку, встановленому цим Законом, державний виконавець зобов'язаний: протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа винести постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказати про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та повідомити, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору; не пізніше наступного робочого дня надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження стягувачу та боржникові рекомендованим листом з повідомленням про вручення; на наступний день після закінчення строків, встановлених для самостійного виконання рішення розпочати примусове виконання рішення.

Із досліджених у судовому засіданні оригіналів матеріалів виконавчого провадження №49025642, а саме конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №911, адресованого ОСОБА_3, судом встановлено, що дане відправлення, яким боржнику надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 09 жовтня 2015 року, подана відповідачем до відділення поштового зв'язку 23 жовтня 2015 року. Конверт також містить відтиск печатки Укрпошти Київ 23 жовтня 2015 року.

Враховуючи це колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що постанова від 09 жовтня 2015 року про відкриття виконавчого провадження №49025642 містить строк для самостійного її виконання сім днів, тобто до 16 жовтня 2015 року включно, а надіслана позивачу вона лише 23 жовтня 2015 року, тобто через сім днів після закінчення строку на самостійне виконання виконавчого документа.

Тобто, матеріалами справи підтверджено несвоєчасне надіслання постанови від 09 жовтня 2015 року про відкриття виконавчого провадження, яка, у свою чергу ОСОБА_3 не отримана та повернута відповідачу із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Судом першої інстанції вірно зауважено, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам (ч. 1 ст. 35 Закону №606-XIV).

Отже, колегія суддів погоджується з тим, що перед початком дій щодо примусового виконання виконавчого документа, державний виконавець мав би пересвідчитися, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана боржником, та що строк, визначений у постанові для добровільного виконання, вже закінчився і відсутні підстави для відкладення виконавчих дій.

Зазначене вище виключало можливість здійснити добровільне виконання боржником ОСОБА_3 рішення у строк, визначений державним виконавцем та свідчить про порушення відповідачем вимог Закону №606-XIV.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону №606-XIV для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону №606-XIV).

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Отже, наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. У свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Натомість головний державний виконавець Борейко М.В. виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого документа розпочав 22.01.2016 року, тобто у день прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, у той час, як строк на добровільне виконання закінчився у жовтні 2015 року, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 27 Закону №606-XIV.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону №606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому в силу положень статті 28 вказаного Закону, виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Таким чином, підставою для прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору є невиконання рішення суду у встановлений термін.

Слід наголосити на тому, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 КАС України установлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень збоку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У своєму Рішенні Конституційний Суд України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Елементи права, зокрема, розмірність, рівність, мораль, об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права.

Беручи до уваги ту обставину, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 жовтня 2015 року надіслана позивачу після закінчення строку на самостійне виконання виконавчого документу, суд дійшов висновку про позбавлення позивача у такий спосіб права на самостійне виконання рішення, відтак постанова про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору за примусове виконання є такою, що винесена з порушенням вимог Закону №606-XIV.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову відповідач діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому Законом №606-XIV.

У зв'язку з цим, за результатом апеляційного розгляду даної справи колегія суддів дійшла висновку, що дії та рішення відповідача щодо стягнення з позивача виконавчого збору не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та вчинені без врахування усіх фактичних обставин, з порушенням прав ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію не довів та не обґрунтував.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2018 року.

Суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя О.О.Димерлій

Суддя Ю.В.Осіпов