Справа № 645/4588/17
Суддя: Сілантьєва Е. Є.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/4588/17
Провадження № 2-а/645/28/18
Рішення

іменем України

19 лютого 2018 року ОСОБА_1

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Сілантьєвої Е.Є.

за участю секретаря судового засідання Момот О.І.

позивач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 01.08.2017 р.

відповідач представник Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова - ОСОБА_4, яка діє на підставі довіреності від 09.07.2017 р

розглянувши в судовому засіданні у приміщенні Фрунзенського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ

18.10.2017 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним рішення Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова № 689 від 02.10.2017 р. про відмову у поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_2, зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 07.10.2009 р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, в розмірах не менше прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що до березня 1994 р. позивачка мешкала у АДРЕСА_1, отримувала пенсію за віком. Потім виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в звязку із чим виплату пенсії припинено. 16 вересня 2017 р. ОСОБА_2І через представника за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_3 звернулася до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова та просила поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 р. в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, відновити пенсійну справу, здійснити запити щодо отримання засвідченої копії протоколу про призначення пенсії, інших недостатніх для поновлення виплати пенсії документів. Рішенням № 689 від 02.10.2017р. Індустріальним обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова в поновленні виплати пенсії ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач вважає протиправними рішення про відмову у поновленні виплати пенсій, у зв'язку з чим звернувся до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_2 та її представник, який діяв за нотаріально посвідченою довіреністю - ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, повідомлялися про час місце слухання справи належним чином, надали заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують, просили їх задовольнити.

Представник відповідача - Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова ОСОБА_4., в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника та письмові заперечення на позов, згідно яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість цих вимог. Також, у своїх запереченнях зазначив, що 16.09.2017 року позивач через представника, діючого на підставі належним чином посвідченої та апостильованої довіреності, була подана заява про призначення пенсії за віком. Разом із заявою були надані документи, які свідчать про те, що ОСОБА_2 виїхала на постійне місце проживання до Держави Ізраїль у 1994 році. Відповідно до ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначається. Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. На момент виїзду до Держави Ізраїль, ОСОБА_2 перебувала на обліку в Управлінні як пенсіонер, та отримувала пенсію. Перед виїздом за кордон ОСОБА_2 була виплачена пенсія за 6 місяців наперед. Згідно зі ст. 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням ОСОБА_5 Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура ії розгляду, ухвалення або набрання ним чинності. Оскільки ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не визнана ОСОБА_5 Судом України неконституційною, тому є чинною та підлягає застосуванню у цих відносинах. Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІУ, що набрав чинності 01.04.2004 року, призначення пенсії громадянам, які постійно проживають за кордоном не передбачено. Рішення ОСОБА_5 Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., яким положення пункту 2 частини першої статті 49 та положення другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визнані неконституційними, на думку Управління стосується права громадян на одержання вже призначеної пенсії. Однак, ОСОБА_2 після звернення до управління в 1994 році та отримання 6 пенсій наперед, була знята з обліку управління. Крім того, позивач наголошує в своєму позові, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Однак, в даній ситуації відсутня будь-яка вина управління, так як позивач після проголошення рішення ОСОБА_5 Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року не зверталася з заявою до управління про поновлення пенсії, таким чином управління не могло знати про місце проживання позивача та його бажання стати на облік як пенсіонер до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова. Таким чином, може бути застосована лише норма ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Крім того, при зверненні за призначенням пенсії необхідно враховувати, що Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено звернення за призначенням пенсії у встановленому порядку із заявою встановленого зразка. Право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи, відповідно до п. 1 частини 1 та 4 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягай встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідної пенсії страховий стаж.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані відповідачем заперечення, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, народилася в Україні, до березня 1994 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2, та отримувала пенсію за віком.

Надалі позивач виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку з чим виплату пенсій припинено з 1994 року.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон. Пенсія ОСОБА_2 була виплачена за 6 місяців наперед перед виїздом за кордон.

Виплату пенсії їй було припинено у березні 1994 року у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон. Позивач з 1994 року по теперішній час постійно проживає в Ізраїлі, однак має громадянство України.

16 вересня 2017р. ОСОБА_2 через представника за нотаріально посвідченою довіреністю від 01.08.2017 р. - ОСОБА_3 звернулася до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова та просила поновити виплату пенсії за віком з 07.10.2009 р. в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, відновити пенсійну справу, здійснити запити щодо отримання засвідченої копії протоколу про призначення пенсії, інших недостатніх для поновлення виплати пенсії документів.

Відповідач, Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, рішенням № 689 від 02.10.2017 р. в поновленні виплати пенсій ОСОБА_2 відмовило, у зв'язку з тим, що в наданих ОСОБА_2І документах відсутні дані про те, чи є вона громадянкою України, дія закордонного паспорту закінчилась в лютому 2017 р. (а.с. 4).

Положеннями ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Стаття 24 Конституції України гарантує громадянам України рівність конституційних прав незалежно від місця проживання. Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (ч.3 ст. 25 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV, що набрав чинності 01.04.2004 року загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно ст. 47 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування пенсія виплачується щомісяця в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

У п.7 Порядку встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про місце проживання (реєстрації) заявника.

Згідно п.16 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу), місце її проживання (реєстрації) та вік.

За приписами п.29 Порядку за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка уповноважених органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Таким чином, позивач є громадянином України і у відповідності до ч.1ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу набули право на отримання пенсії за віком, проживаючи в державі Ізраїль, як громадяни України, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України і пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Частиною 3 ст.2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини встановлено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Положеннями пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється зокрема на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону № 1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед відїздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, ОСОБА_5 Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення ОСОБА_5 Судом України цього Рішення.

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може повязуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обовязковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобовязані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Положеннями ст. 147 Конституції України передбачено, що єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є ОСОБА_5 Суд України. ОСОБА_5 Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Рішенням ОСОБА_5 Суду України від 07 жовтня 2009 року №25рп/2009 у справі №1-32/2009 положення пункту 2 частини першої статті 49 і другого речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV визнано такими, що не відповідають Конституції України та втрачають чинність з дня ухвалення ОСОБА_5 Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, вищевказане рішення ОСОБА_5 Суду України є безумовною підставою для поновлення виплати пенсії, як що вона призначалася.

З урахування рішення Конституційного суду України, реєстрація місця проживання жодним чином не впливає на обов'язок виплати пенсії. Відсутність реєстрації в Україні не є підставою відмови в призначенні виплати пенсії.

Таким чином, відповідач неправомірно не прийняв документи щодо призначення пенсії. Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у ст. 44 передбачає, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Тобто, мотив відсутності реєстрації на території України є помилковим, про що зазначено вище.

Суд враховує також позицію Вищого адміністративного суду у постановах від 20.03.2014 К/800/64034/13, від 06.11.2014 К/800/46110/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а саме нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п.2 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001р. № 159 , компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001р. Також відповідно до п.3 даного порядку Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. (у тому числі пенсії). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Нормою ст.. 77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом , що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Суб'єкт владних повноважень - відповідач у справі зобов'язаний подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані.

Також, відповідно до п. 2.21. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Згідно матеріалів позовної заяви та доданих документів, станом на 2 вересня 1945 року вік ОСОБА_2 складав 6 років. Таким чином, позивач має право на надбавку до пенсії, як дитині війни.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 42 цього Закону пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року № 1282- XII, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмір 103 відсотки.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, індексації підлягають грошові доходи громадян, тому числі пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, державної допомоги та компенсаційних виплат, крім тих, які зазначені у п. З цього Порядку) у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до п. 5 Порядку у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообовязкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Отже, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також вивчивши норми чинного законодавства, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині часу виплати за минулий час з 01.10.2014 р.

Відповідно до ст. 139 КАС України, стягнути з відповідача на користь позивача 640 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-9, 77, 257, 244-246, 262, 263, 382 КАС України, суд -

Ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення рішення № 689 від 02.10.2017 року Індустріального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про відмову у призначені пенсії ОСОБА_2.

Зобов'язати Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова здійснити перерахунок розміру та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_2 з 01.10.2014 р., з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбачених чинним пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру, дитині війни, в розмірах не менше прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Індустріального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): Ізраїль, АДРЕСА_2

Представник позивача: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_2, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3.

Відповідач Індустріальне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова, місцезнаходження: 61082, м. Харків, пр.. Московський, 198/3.

Повний текст рішення складено 19.02.2018 року.

Головуючий суддя