Справа № 389/1299/17(2-а/389/73/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2018 рокусправа № 389/1299/17(2-а/389/73/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронової С.В.

судді: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області и на постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року

у адміністративній справі № 389/1299/17(2-а/389/73/17) за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, стягнення компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день остаточного розрахунку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з їх невиплатою, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1, поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду, та зобов'язано виконавчий комітет Знам'янської міської ради Кіровоградської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1: компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 09 травня 2015 року, 02 серпня 2015 року, 28 червня 2015 року, 07 червня 2015 року, 01 червня 2015 року, 01 червня 2014 року, 27 вересня 2014 року, 03 серпня 2014 року, 24 серпня 2014 року, 09 травня 2014 року, 12 квітня 2015 року, обраховану відповідно до ст.107 КЗпП України; і компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 25 жовтня 2016 року по день фактичного розрахунку; а також стягнуто з виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88467,57 грн., а на користь держави за рахунок виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області судовий збір в сумі 1920,00 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена відповідачем по справі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також неврахування доводів відповідача, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі та які свідчать про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивачки, що у сукупності призвело до ухвалення незаконного судового рішення судом першої інстанції, яке просить скасувати та ухвали у справі нове рішення про відмову у задоволені вимог позивачки в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована безпідставністю не прийняття до уваги судом відсутності в табелях обліку робочого часу даних про роботу позивачки у вихідні, святкові та неробочі дні, та врахування неналежних доказів про роботу позивачки у зазначені нею дні на підставі розпоряджень голови лише з тих підстав, що виконавчий комітет Знам'янської міської ради не виконав обов'язку по забезпеченню достовірного обліку виконуваної працівником роботи, хоча саме ОСОБА_1 за функціональним розподілом обов'язків керівного складу контролювала діяльність відділу кадрової роботи.

Наполягаючи на обов'язковості врахування при вирішенні спору у цій справі інформації табелів обліку робочого часу, відповідач посилається на затверджені наказом Державного комітету статистики України № 489 від 05 грудня 2008 року «Типові форми первинної облікової документації зі статистики праці» в тому числі № П-5 «Табель обліку використання робочого часу» в якому години роботи у вихідні та святкові дні позначаються «РВ», і позивачка ОСОБА_1 маючи достатній досвід з кадрової роботи, не могла не знати як вести облік робочого часу. Оскільки, ніяким іншим способом законом не передбачено ведення обліку робочого часу, вважає доводи позивачки про ведення альтернативного обліку роботи у вихідні та святкові дні відділом кадрів не обґрунтованими та бездоказовими, а посилання суду на фото з сайту Знам'янської міської ради лише припущенням, які не підтверджують конкретно скільки годин робочого часу та в які дні працювала позивачка згідно розпоряджень міського голови, а не підтвердження цих фото офіційним джерелом їх походження, свідчить про те, що це є неналежні та недопустимі докази по справі.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилаючись на положення п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року, акцентує увагу на тому, що виплати, на які претендує позивачка, не відображено у первинних документах виконавчого комітету та не обліковуються в його бухгалтерському обліку, а тому неможливо зробити висновок щодо порушення чинного законодавства внаслідок не виплати компенсації за роботу ОСОБА_1 у вихідні, святкові та неробочі дні, і такий висновок міститься у долученому до матеріалів справи Звіті державного фінансового аудиту виконання бюджету міста Знам'янка Кіровоградської обл. за період з 01.01.2015 по 01.06.2017 року, на що суд першої інстанції також не звернув уваги та не надав цьому належної оцінки. Неправильним відповідач вважає також визначений судом розмір розрахунку середнього заробітку за час затримки при звільненні ОСОБА_1, оскільки стягуючи на користь ОСОБА_1 суму 88467,57 грн. і вказуючи на те, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд у той же час визначив належну до виплати зазначену суму без утримання податку й інших обов'язкових платежів, розмір яких складає 109897,60 грн. (податок з доходів фізичних осіб - 19781,57 грн. та військовий збір - 1648,46 грн.), що суперечить вимогам розділу III пункту 3 абзацу 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок №100), в якому зазначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Неправильним відповідач вважає також взятий судом при обчисленні загального розміру середнього заробітку за весь час затримки розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 і періоду затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 та того, що згідно Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5, зареєстрованої в Мін'юсті України 27.01.2004 року за №114/8713, оплата працівникам роботи у святкові та неробочі дні у розмірах, встановлених законодавством, сума компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати відноситься до фонду додаткової заробітної плати, тому не включається при обчисленні середньої заробітної плати, і відповідно до абз.1 п.3 розділу III Порядку №100 коефіцієнт підвищення до неї не застосовується, що свідчить про відсутність у суду підстав коригувати середньоденний заробіток позивачки і таким чином збільшуючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, позивачка вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке є аналогічним у іншій справі, що була вже розглянута Знам,янським міськрайонним судом за позовом ОСОБА_2 та апеляційною інстанцією на користь позивачки, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача, а постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти апеляційної скарги, позивачка посилається на відсутність необхідності внесення до табелю обліку робочого часу даних про її роботу у святкові, вихідні та неробочі дні за розпорядженням міського голови, оскільки типова форма № П-5 є лише рекомендованою для застосування, а у разі відображення у табелі робочого часу її роботи у вихідні, святкові і вихідні дні, оплата понад нормативні години повинна б була бути оплачена в подвійному розмірі у місяці, в якому така робота відбулася. Вказує на безпідставність та необґрунтованість посилання апелянта на Звіт державного фінансового аудиту виконання бюджету міста Знам'янка Кіровоградської обл. за період з 01.01.2015 по 01.06.2017 року, оскільки виходячи з положень пп.4 п.13 Порядку № 295 яким інспекторам праці забороняється розглядати та переглядати питання, що є предметом розгляду в суді і на відсутність у неї права на виплату компенсації, зазначений Звіт свідчить про те, що Управляння Східного офісу Держаудитслужби в Кіровоградській області вийшло за межі власних повноважень та надавши такі висновки перебрало на себе повноваження суду. Посилання апелянта на відсутність у неї права на виплату компенсації, позивачка вважає такими, що суперечать вимогам ст.116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення.

Окремо, у відзиві позивачка акцентує увагу судової колегії на тому, що згідно розпоряджень міського голови вона погоджувалася на інший день відпочинку за її роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, але оскільки її звільнення відбулося за ініціативи власника за п.1 ст.40 КЗпП України в перший день виходу на роботу після лікарняного, у неї не було можливості забрати відпрацьовані нею раніше вихідні дні шляхом отримання іншого дня відпочинку за її бажанням, тому вважає, що у даному випадку має бути застосована правова позиції Верховного Суду України у аналогічних справах з трудових спорів № 6-1437ц16, №6-1425ц16 від 07.12.2016 та №6-1438ц16 від 14.09.2016. Також позивачка вказує на безпідставність доводів відповідача про неправильно визначений судом розмір компенсації за затримку розрахунку в день звільнення без утримання податку та інших обов'язкових платежів, оскільки судом визначена виключно сума компенсації на підставі довідки про заробітну плату, а обчислити та утримати з визначеної судом суми податків та інших платежів є обов'язком саме роботодавця.

Заслухавши пояснення представника відповідача та позивачку, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, а також перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин і відповідність висновків суду нормам процесуального і матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, та про необхідність скасування постанови суду у цій справі, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розпорядження міського голови від 20.12.2010 року № 275-к позивачка була призначена на посаду начальника відділу з питань кадрової роботи виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області, на якій працювала з 21.12.2010 року по 24.10.2016 року, тобто, до дня звільнення її з займаної посади Розпорядженням Знам'янського міського голови від 24 жовтня 2016 року №512-к у зв'язку із скороченням штату з 24.10.2016 року, з виплатою компенсації за невикористану додаткову відпустку у кількості 12 календарних днів за відпрацьований період з 21.12.2015 року по 24.10.2016 року та вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

В день звільнення, тобто, 24 жовтня 2016 року, позивачка звернулася з листом до Знам'янського міського голови про виплату їй компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні у грошовій формі та про проведення оплати праці в подвійному розмірі, у відповідь на що, листом виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області від 17 листопада 2016 року №01-18/938/3 позивачка була повідомлена про відсутність підстав для виплати їй компенсації у зв'язку з відсутністю в табелях обліку робочого часу відміток про залучення її до роботи у вихідні та святкові дні. На повторне звернення позивачки 25.11.2016 року щодо виплати їй належних сум при звільненні, виконавчим комітетом Знам'янської міської ради Кіровоградської області було надано відповідь від 20.12.2016 року №1-1427 про відсутність підстав для повторного перегляду зазначеного питання, що у сукупності стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх прав на своєчасне одержання винагороди з позовом у цій справі.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої інстанції керувався виключно долученими до матеріалів справи копіями Розпоряджень Знам'янського міського голови: від 08.05.2014 року №182-к (технічна помилка - фактично 2015р.), від 08.05.2014 року №183-к, від 30.05.2014 року №211-к, від 01.08.2014 №317-к, від 31.07.2014 року №344-к (технічна помилка - фактично 2015р.), від 21.08.2014 року №351-к, від 26.09.2014 року №387-к, від 10.04.2015 року №145-к, від 29.05.2015 року №224-к, від 05.06.2015 року №241-к, від 23.06.2015 року №281-к, і інформацією з сайту Знам'янської міської ради, які передчасно, без належного їх аналізу визнав як належні та достатні докази, яким підтверджено позивачкою факт виконання нею робіт відповідно до розпоряджень міського голови 08.05.2014 року №182-к, від 08.05.2014 року №183-к, від 30.05.2014 року №211-к, від 01.08.2014 №317-к, від 31.07.2014 року №344-к, від 21.08.2014 року №351-к, від 26.09.2014 року №387-к, від 10.04.2015 року №145-к, від 29.05.2015 року №224-к, від 05.06.2015 року №241-к, від 23.06.2015 року №281-к.д, та факт залучення позивачки до роботи у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 09 травня 2015 року, 02 серпня 2015 року, 28 червня 2015 року, 07 червня 2015 року, 01 червня 2015 року, 01 червня 2014 року, 27 вересня 2014 року, 03 серпня 2014 року, 24 серпня 2014 року, 09 травня 2014 року, 12 квітня 2015 року.

При цьому, суд першої інстанції лише формально вказуючи на відповідні положення ст.67, ст.71, ст.72, ст.73, ст.107 КЗпП України, ч.2 ст.2, ст.34 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), постанову Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), не звернув уваги на необхідність їх аналізу у сукупності з фактичними обставинами у цій справі, до предмету доказування в якій належить перш за все встановлення фактів виходу позивачки на роботу у зазначені нею 11 днів задля виконання покладених на неї обов'язків, обумовлених трудовим договором (контрактом), або хоча б пов'язаними з виконанням нею повноважень посадової особи виконавчого органу місцевого самоврядування, оскільки законним судовим рішенням може вважатися лише рішення, що ухвалено судом з застосуванням норм матеріального права не формально, а враховуючи всі обставини конкретної справи.

Відхиляючи доводи відповідача по справі, суд першої інстанції без повного з'ясування фактичних обставин справи і їх перевірки та оцінки з урахуванням норм матеріального права, яким регулюються спірні правовідносини, дійшов передчасного висновку про безпідставність тверджень представника відповідача щодо недопустимості доказів (світлин на яких зображена позивачка), оскільки дана інформація міститься на офіційному сайті Знам'янської міської ради, та помилково проігнорував доводи представника відповідача стосовно відсутності підстав для компенсації у грошовій формі за роботу позивачки у вихідні, святкові та неробочі у зв'язку з тим, що табелі обліку робочого часу не містять даних про роботу позивачки у зазначені нею 11 днів 2014-2015 р.р., виходячи лише з того, що ч.2 ст.30 Закону № 108/95-ВР обов'язок по забезпеченню достовірного обліку виконуваної працівником роботи покладено на роботодавця, тобто, на відповідача у цій справі, а неналежний облік відповідачем відпрацьованого часу не спростовує факт перебування позивачки на роботі у вищезазначені дні, які у відповідності до ч.1 ст.47 КЗпП України повинні були бути оплачені відповідачем у строки, що зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Також, судом першої інстанції не було взято до уваги посилання представника відповідача на затверджені розпорядженнями міського голови від 06.12.2010 №264-к та від 20.10.2017 року №507-к Правила внутрішнього трудового розпорядку виконавчого комітету Знам'янської міської ради, в яких прописано порядок надання іншого дня відпочинку, вихідного дня у будь-який зручний час (п.4.5 розділу 4 вказаних Правил), оскільки на думку суду відповідачем не надано належних доказів про ознайомлення позивачки з даними Правилами, а твердженням представника відповідача з приводу того, що робота позивача у святкові та неробочі дні, згідно з розпорядженнями міського голови, могла відбуватися в межах місячної норми робочого часу та була компенсована згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку виконавчого комітету Знам'янської міської ради шляхом надання іншого дня відпочинку в тому ж місяці, а тому в табелях і не стоїть вихідний день ОСОБА_1 як робочий, суд надав критичну оцінку у зв'язку з тим, що суду не надано заяв від ОСОБА_1 про надання іншого робочого дня, як вихідного та розпорядження міського голови з цього приводу.

Під час розрахунку суми, що підлягає сплаті позивачці у цій справі, суд першої інстанції керувався: інформацією, наданою на запит позивача виконавчим комітетом міської ради від 10.04.2017 року №М-89 щодо її середньоденного заробітку до 26.05.2017 року; інформацією, наданою на запит позивача виконавчим комітетом міської ради від 12 вересня 2017 року №М-178 про встановлення з 26 травня 2017 року змінених посадових окладів для працівників виконавчого комітету Знам'янської міської ради; розпорядженням міського голови від 01 червня 2017 року №290-к «Про умови оплати праці працівників у зв'язку зі зміною умов оплати праці»; Постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 року №353 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268; та виходячи із кількості робочих днів затримки розрахунку при звільненні позивачки - 146 днів (з 25.10.2016 року по 25.05.2017 року (включно)), суд визнав, що на користь позивачки підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88467,57 грн., а відповідач також зобов'язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а саме: 09 травня 2015 року, 02 серпня 2015 року, 28 червня 2015 року, 07 червня 2015 року, 01 червня 2015 року, 01 червня 2014 року, 27 вересня 2014 року, 03 серпня 2014 року, 24 серпня 2014 року, 09 травня 2014 року, 12 квітня 2015 року, обраховану відповідно до ст.107 КЗпП України; і компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розраховану за методикою постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 25 жовтня 2016 року по день фактичного розрахунку

За наведених вище обставин, посилаючись на відсутність підтвердження нарахування та виплати відповідачем оплати роботи позивачки у вихідні, святкові та неробочі дні внаслідок не здійснення обліку виконання робіт у вихідні дні, та використання позивачкою іншого дня відпочинку, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем обліку робочого часу та права позивачки на оплату праці внаслідок порушення вимоги ст.72 КЗпП України, тобто, не виконання домовленості про надання позивачці за роботу у вихідні дні інших днів відпочинку, і втрати такої можливості у зв'язку із звільненням позивачки з роботи, суд визнав, що відповідач зобов'язаний нарахувати компенсацію позивачці за роботу у вихідні дні і втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, а також виплатити позивачки обчислену судом суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88467,57 грн.

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції у цій справі, та визнає їх таким, що ґрунтуються на помилковому розумінні норм чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини, що призвело до ухвалення у справі незаконного та необґрунтованого рішення по справі.

Задовольняючи вимоги позивачки у цій справі, суд першої інстанції перш за все виходив з безперечного підтвердження позивачкою по справі фактів її роботи у вихідні, святкові та неробочі дні: 09 травня 2015 року, 02 серпня 2015 року, 28 червня 2015 року, 07 червня 2015 року, 01 червня 2015 року, 01 червня 2014 року, 27 вересня 2014 року, 03 серпня 2014 року, 24 серпня 2014 року, 09 травня 2014 року, 12 квітня 2015 року, та з того, що відповідачем не надано жодних доводів та не подано будь-яких доказів, які могли б свідчити про наявність обставин, що виключають обґрунтованість заявлених позивачкою вимог, тобто, які б підтверджували відсутність підстав для виплати позивачці обрахованої відповідно до ст.107 КЗпП України компенсації за її роботу у згадані вище 11 днів.

Разом з тим, з урахуванням предмету спору у цій справі та категоричного заперечення відповідачем факту роботи позивачки у зазначені нею дні 2014 і 2015 років, в тому числі і понад встановлену місячну норму, з наданням до суду документів з обліку відпрацьованого часу, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати та Звіту державного фінансового аудиту виконання бюджету м.Знам'янка з 01.01.2015 по 01.06.2017 (а.с.157-166), суд першої інстанції вирішуючи по суті спір у цій справі не мав права обмежуватися твердженням позивачки і долученими нею до справи ксерокопіями Розпорядженнями Знам'янського міського голови: від 08.05.2014 року №182-к (технічна помилка - фактично 2015р.), від 08.05.2014 року №183-к, від 30.05.2014 року №211-к, від 01.08.2014 №317-к, від 31.07.2014 року №344-к (технічна помилка - фактично 2015р.), від 21.08.2014 року №351-к, від 26.09.2014 року №387-к, від 10.04.2015 року №145-к, від 29.05.2015 року №224-к, від 05.06.2015 року №241-к, від 23.06.2015 року №281-к (а.с.144-151), і роздруківок сторінок Інтернету (а.с.58-63), які судом названо «інформацією з сайту Знам'янської міської ради», а й зобов'язаний був встановити факт виходу чи невиходу позивачки на роботу у зазначені вище 11 днів (вихідні неробочі і святкові), виконання або невиконання позивачкою у цій дні роботи, якої саме та який саме час (в годинах), і чи відносяться ці виходи позивачки до її безпосередніх функціональних обов'язків, чи не є це її громадським навантаженням. Також як суд першої інстанції мав обов'язок перевірити наявність домовленостей між сторонами щодо наданням іншого дня відпочинку, або виплати компенсації в грошовій формі в подвійному розмірі, оскільки ст.72 КЗпП України чітко встановлено форма компенсації за роботу у вихідний день (надання іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі) встановлюється за домовленістю сторін.

Більшість із наведених в попередньому абзаці обставин суд першої інстанції взагалі не з'ясовував та не встановлював, узявши до уваги та оцінюючи лише інформацію, яка на думку суду підтверджує обґрунтованість вимог позивачки по цій справі. Такий однобічних підхід суду першої інстанції до вирішення виниклого у цій справі спору призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Зокрема, суд першої інстанції не приділив належної уваги долученим до матеріалів справи табелям обліку використання робочого часу (а.с.144-147, 148-151), які саме відповідно до наказу Держкомстату України 05.12.2008 № 489 є первинними документами з обліку використання робочого часу задля розрахунку з працівниками по заробітній платі, та в яких у зазначені позивачкою дні (09 травня, 01 червня, 03 серпня, 24 серпня, 27 вересня 2014 року та 12 квітня, 09 травня, 01 червня, 07 червня, 28 червня, 02 серпня 2015 року) не відмічені як «вихід на роботу» ОСОБА_1, відсутнє також в цих табелях обліку відмітки за кодом - РВ (06) про «години роботи у вихідні та святкові дні» ОСОБА_1, що в свою чергу свідчить про відсутність правових підстав у фін.відділу (бехгалтеріі) відповідача здійснювати нарахування позивачці компенсації за фактично відпрацьований позивачкою час у вихідні, святкові і неробочі дні 2014-2015р., як під час розрахунок заробітку позивачки за травень, червень, серпень, вересень 2014 р і за квітень, травень, червень, серпень місяць 2015 р. з урахуванням посадового окладу, різних доплат і надбавок, премій, допомоги, та за мінусом відрахувань, так і за рішенням суду першої інстанції у цій справі, оскільки виходячи із змісту ст.107 КЗпП України, якою визначено, що працівникам, які одержують місячний оклад оплата за роботу у вихідні дні обчислюється у розмірі одинарної годинної або денної ставки понад оклад, якщо робота у святковий інеробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки понад оклад, якщо робота провадилася понад місячну норму, неможливо з'ясувати яку кількість годин щоденно 09.05.2014 р, 01.06.2014 р, 03.08.2014 р, 24.08.2014 р, 27.09.2014 р, 12.04.2015 р, 09.05.2015 р, 01.06.2015 р, 07.06.2015 р, 28.06.2015 р, 02.08.2015 р було відпрацьовано позивачкою, і чи є ці години відпрацьованими позивачкою в межах місячної норми робочого часу чи понад місячну норму, і суд першої інстанції навіть не намагався встановити вказані обставини, хоча оплата у вказаному випадку може проводитися лише за години, фактично відпрацьовані у вихідний день.

Судова колегія не зважаючи на вжиті заходи під час апеляційного перегляду даної справи, також позбавлена можливості без належно оформлених первинних документів обліку часу роботи позивачки: 09.05.2014 р, 01.06.2014 р, 03.08.2014 р, 24.08.2014 р, 27.09.2014 р, 12.04.2015 р, 09.05.2015 р, 01.06.2015 р, 07.06.2015 р, 28.06.2015 р, 02.08.2015 р, встановити, перевірити та підтвердити факт роботи позивачки у зазначені вихідні, неробочі та святкові дні 2014-2015 р.р.

Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про оплату праці" роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Проте, функції обліку робочого часу та контролю за таким обліком покладається роботодавцем на конкретних працівників (фізичних осіб), і згідно досліджених судовою колегією функціональних обов'язків та повноважень позивачки по цій справі, які прописані в її Посадовій Інструкції, саме на ОСОБА_1, як керуючу справами (секретаря) виконкому було покладено обов'язки по: забезпеченню організаційно-кадрового і іншого забезпечення апарату міськвиконкому; забезпечення і контролю організації діловодства, доведення до виконавців Законів України, Указів Президента, Постанов та інших нормативних актів Кабінету Міністрів України, розпоряджень міського голови, рішень виконавчого комітету; забезпеченню підготовки положень про структурні підрозділи апарату, управлінь та посадових інструкцій посадових осіб; контролю виконання Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" у структурних підрозділах апарату управління; забезпеченню взаємодії міськвиконкому з профспілковими та громадсько-політичними організаціями, об'єднаннями громадян, органами місцевого самоврядування; забезпечення організації правового навчання працівників апарату управління, працівників підприємств, організацій, установ, здійсненню контролю за станом правового навчання населення.

Перелік зазначених повноважень ОСОБА_1 під час виконання нею в період з квітня 2014 року до грудня 2015 року повноважень на посаді керуючої справами (секретаря) виконкому, також як і в період виконання нею грудня 2010 року до квітня 2014 року обов'язків начальника відділу з питань кадрової роботи виконкому, свідчить, що позивачка не могла не бути обізнаною з нормативними актами, якими врегульовано питання обліку робочого часу, оплати праці, та права працівників на оплату праці і їх захист, в тому числі і: КЗпП України, Законом України "Про оплату праці" та з типовими формами первинної облікової документації підприємств, установ, організацій, в тому числі N П-5 "Табель обліку використання робочого часу", що затверджений Наказом Державного комітету статистики України від 5 грудня 2008 року N 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці".

Більш того, табель робочого часу за квітень 2015 року був затверджений самою ОСОБА_3 (а.с.163), а будучи переведеною з 01.12.2015 року на посаду начальника відділу з питань кадрової роботи виконкому, позивачка безпосередньо була причетна до оформлення документів з обліку робочого часу працівників виконкому, і як начальник забезпечувала достовірний облік часу виконуваної працівниками виконкому роботи, на підставі яких нараховувалася заробітна плата відділом фінансово-господарського забезпечення та готувалася статистична звітність, згідно якої у відповідача відсутня будь-яка заборгованість перед ОСОБА_1 відпрацьований нею час, а робота позивачки у вихідні, неробочі та святкові дні 2014-2015 р.р. не зафіксована не документально, не будь-який інший спосіб.

При цьому, судова колегія акцентуючи увагу на тому, що нарахування заробітної плати працівникам відбувається саме на підставі документів обліку робочого часу (табеля обліку та інш.), які ведуться певними, уповноваженими на це працівниками цієї установи, а порушення ведення табеля обліку використання робочого часу вважається порушенням працівником покладених на нього трудових обов'язків, що в свою чергу тягне за собою як мінімум дисциплінарну відповідальність, що у даному спірному випадку судом не встановлено. Крім того, відсутність будь-яких порушень в частині неналежного оформлення табелів обліку робочого часу працівників виконкому, в тому числі і стосовно ОСОБА_3 підтверджено Звітом державного фінансового аудиту виконання бюджету міста Знамянка Кіровоградської області (а.с.157-158), та Довідкою розгляду колективного звернення громадянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 21.06.2017 року (а.с.159-166), за змістом якої під час перевірки документів та отримання пояснень посадових осіб виконкому було встановлено відсутність в міськраді розпоряджень міського голови на які посилається в тому числі і позивачка по цій справі, та відсутність будь-яких документів про притягнення до відповідальності працівників за не відпрацювання робочих днів, визначених у наведених розпорядженнях, а також відсутність підстав для висновку щодо порушення чинного законодавства внаслідок не виплати компенсації за роботу ОСОБА_3 і ОСОБА_2 у вихідні, святкові і неробочі дні у зв'язку з не підтвердженням їх роботи за даними табелів обліку робочого часу, як підписувалися у 2015 році як ОСОБА_3 так і ОСОБА_2

За вказаний обставин, судова колегія вважає необґрунтованим не взяття до уваги судом першої інстанції доводів відповідача у цій справі стосовно відсутності підстав для задоволення вимог позивачки із-за того, що в документах по обліку робочого часу не міститься записів про роботу позивачки в зазначені нею дні, а висновок суду про неналежний облік відпрацьованого часу з вини відповідача, який є юридичною особою, судова колегія визнає надуманим та таким, що суперечить матеріалам справи.

Приведені позивачкою в судовому засіданні доводи про те, що ведення табелю обліку робочого часу за затвердженою наказом № 489 типовою формою № П-5 носить рекомендаційний характер, судова колегія не визнає такими, що підтверджують заявлені у цій справі вимоги, оскільки табель обліку робочого часу складається із мінімальної кількості показників, необхідних для заповнення форм державних статистичних спостережень, а рекомендаційний характер цієї форми полягає лише в тому, що за необхідності вона може бути доповнена іншими показниками, потрібними для обліку робочого часу на підприємстві, але ніяк не зменшені. Зазначеним спростовуються твердження позивачки про обумовленість між нею і відповідачем на отримання за роботу у вхідні дні інших вихідних днів, які вона не встигла використати з 2014-2015 рр. до часу її звільнення, і в період 2014-2016 р.р. з заявами про надання «відгулу» за раніше відпрацьовані святкові, вихідні, неробочі дні, до відповідача не зверталася взагалі.

За пропозицією апеляційного суду позивачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження її роботи в межах або понад межами місячної норми робочого часу у травні, червні, серпні, вересні 2014 р і у квітні, травня, червні, серпні 2015 р., наполягаючи на тому, що факт її роботи у святкові, неробочі та вихідні дні повністю підтверджуються Розпорядженнями Знам'янського міського голови: від 08.05.2014 року №182-к (технічна помилка - фактично 2015р.), від 08.05.2014 року №183-к, від 30.05.2014 року №211-к, від 01.08.2014 №317-к, від 31.07.2014 року №344-к (технічна помилка - фактично 2015р.), від 21.08.2014 року №351-к, від 26.09.2014 року №387-к, від 10.04.2015 року №145-к, від 29.05.2015 року №224-к, від 05.06.2015 року №241-к, від 23.06.2015 року №281-к (а.с.144-151) та інформацією з сайту Знам'янської міської ради, оскільки її робота у зазначені святкові, вихідні і неробочі дні 2014-2015 рр. була пов'язана з виконанням покладених на неї Посадовою інструкцією, як на керуючого справами (секретаря) виконкому обов'язків по забезпеченню: організації виконання на території міста законів України щодо державної політики в галузі культури, фізичної культури та спорту, туризму, молодіжної сфери; управління закладами культури, фізкультури і спорту, організацію її матеріально - технічного та фінансового забезпечення; а також по координації питання розвитку мережі закладів культури, фізкультури та спорту, молодіжної сфери вносить пропозиції щодо їх врахування під час розробки програм соціально - економічного розвитку; сприянню роботі молодіжних і дитячих організацій, фондів, асоціацій, інших громадських організацій, які діють у сфері культури, фізичної культури і спорту, молодіжної політики; по реалізації законодавства щодо національно - культурних і мовних прав громадян, всебічного розвитку і функціонування української мови.

Проте, судова колегія суддів, окрім зазначеної вище Довідки (а.с.159-166), також звертає увагу на те, що Розпорядження міського голови, які представлені позивачкою до суду в ксерокопіях, самі по собі ще не є доказом виходу позивачки на роботу: 09.05.2014 р, 01.06.2014 р, 03.08.2014 р, 24.08.2014 р, 27.09.2014 р, 12.04.2015 р, 09.05.2015 р, 01.06.2015 р, 07.06.2015 р, 28.06.2015 р, 02.08.2015 р, не підтверджують виконання позивачкою роботи, за яку виплачується заробітна плата в розумінні ст.1, ч.2 ст.2 Закону «Про оплату праці», і за яку їй відповідно до положень ст.72, ст.73 КЗпП України має бути виплачена компенсація у грошовій формі, яка обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.

Не вважає судова колегія належним доказом підтвердження права позивачки на отримання компенсацію в грошовій формі за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні і роздруківки сторінок з Інтернету (а.с.58-63), які ні в якому разі не можуть замінити документи обліку робочого часу, та які також як і Розпорядження міського голови не містять в собі інформації про виконання позивачкою обумовленої трудовим договором (контрактом) роботи саме: 09.05.2014 р, 01.06.2014 р, 03.08.2014 р, 24.08.2014 р, 27.09.2014 р, 12.04.2015 р, 09.05.2015 р, 01.06.2015 р, 07.06.2015 р, 28.06.2015 р, 02.08.2015 р.

Так, відповідно до роздруківки про проведення 2014 році на території державного музея-заповідника свята «вересневі самоцвіти» (а.с.58) - відсутня інформація про час проведення цього заходу і про участь в ньому позивачки; в роздруківці за вересень 2015 р (а.с.59) - згадується лише про участь керуючої справами виконкому ОСОБА_1 26 вересня в покладенні квітів до пам'ятника, що вочевидь займає нетривалий час і не може вважатися як виконання позивачкою покладених на неї обов'язків керуючого справами виконкому, інша інформація в тому числі і про час участі позивачки у цьому заході відсутня; згадування в роздруківці за червень 2015 (а.с.60) про участь позивачки разом з міським головою в костюмованій ході 01.06.2015 разом з дітьми та клоунами - не може розцінюватися як доказ роботи у вихідний день, оскільки в самій статті зазначається про те, що це був будній день, і про виконання позивачкою на цьому святі дітей будь-якої роботи не згадується; аналогічно не можуть бути належними доказами вимог позивачки у цій справі і інші роздруківки з Інтернету: за червень 2014 р (а.с.61) згадується про присутність ОСОБА_1 разом з іншими представниками міськвиконкому на святі з нагоди Дня захисту дітей в якості поважних гостей, де їх розважали діти; про участь ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2, міським головою і іншими людьми, які небайдужі до української культури в заході (невідомої дати і року) майстрів декоративно-прикладного мистецтва та художньої майстерності (а.с.63); та за серпень 2015 р (а.с.62) з приводу святкування Дня Незалежності про будь-яку участь ОСОБА_1 взагалі навіть не згадується.

Крім того, твердження позивачки у цій справі про її участь у вищенаведених святкуваннях лише у зв'язку з виконанням нею своїх повноважень керуючої справами виконкому, спростовуються наданими на вимогу судової колегії, відповідно до яких позивачці жодного разу не надавалися завдання проводити святкові заходи, а надання окремих доручень не свідчить про необхідність її присутності на цих заходах та обов'язковість виконання позивачкою у перелічені нею в позові дні обов'язків, обумовлених трудовим договором (контрактом), та про її вихід на роботу.

Зокрема, на виконання Розпорядження міського голови № 60 від 02.04.2014 «Про відзначення 69 річниці Перемоги у Великій Вітчизняній війні», ОСОБА_3 лише було включено до складу організаційного комітету міських заходів наряду з іншими 22 працівниками міськради, але згідно долученого Плану міських заходів позивачка не залучалася до жодного із них.

Відповідно до Розпорядження № 85 від 12.2014 року «Про затвердження плану заходів на відзначення Дня захисту дітей», на ОСОБА_1 було покладено лише контроль за виконання цього розпорядження, але згідно Плану заходів на позивачку і ще одну працівницю було покладено лише обов'язок забезпечити доставку озвучу вальної апаратури від міського палацу культури у парк відпочинку та вивезення її по закінченню заходу. Проте, до уречення позивачці «забезпечити» ще не означає необхідність робити це їй особисто, і ти більш не свідчить про роботу позивачки у вихідний день 01.06.2014 р.

Згідно Розпорядження міського голови № 123 від липня 2014, на ОСОБА_3 також лише покладено було контроль за виконанням цього Розпорядження і включено разом з іншими до складу організаційного комітету з зобов'язання двічі на місяць проводити засідання організаційного комітету з питань підготовки до проведення міських заходів до Дні міста, інших обов'язків, в тому числі і участі в заходах у святкові, неробочі чи вихідні дні на позивачку не покладалося. А зазначене в плані доручення ОСОБА_1 разом з іншим працівником виконкому замовити до 31.07.2014 статуетки для вручення переможцям - не може розцінюватися як робота позивачки 03.08.2014 р.

Розпорядженням міського голови № 128 від 23.07.2014, будучи уповноваженою лише на контроль за виконанням цього розпорядження, також не включалася до переліку працівників, які відповідно до плану міських заходів мали приймати участь.

Згідно робочого плану з підготовки та проведення у вересні 2014 року свята театрального мистецтва «Вересневі самоцвіти», ОСОБА_1І особисто ні до яких заходів не залучалася, також як не можливо розцінювати як вихід на роботу позивачки 12.04.2015 р з метою привітання керівників релігійних організацій міста з нагоди Великодня, оскільки Розплодженням міського голови № 38 від 07.04.2015 р. позивачці було доручено лише контроль за виконання цього Розпорядження, яке стосувалося придбання подарунків для вручення релігійним організаціям міста і перерахуванням коштів на відповідний рахунок.

Не залучалася ОСОБА_1 особисто до участі у заходах, що проводилися відповідно до Розпоряджень міського голови: № 42 від 10.04.2015 «Про підготовку відзначення в місті 70-річниці перемоги на нацизмом у Другій світовій війні. Дня пам'яті та примирення»; № 45 від 20.04.2015 «Про внесення змін до розпорядження № 42 від 10.04.2015»; № 64 від 19.05.2015 «Про відзначення у місті 19-річниці Конституції України», а доручення ОСОБА_1 Розпорядженням міського голови № 59 від 19.05.2015 р «Про затвердження плану заходів на відзначення Дня захисту дітей» забезпечити доставку озвучувальної апаратури до парку, як зазначалося вище, не свідчить про набуття позивачкою права на отримання компенсації за роботу у вихідний день.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, за результатами детальної перевірки долучених до матеріалів справи письмових доказів, судова колегія апеляційного суду на відміну від суду першої інстанції, встановила відсутність фактів виходу позивачки на роботу у зазначені нею 11 днів (вихідних, неробочих і святкових днів), та невиконання позивачкою у цій дні роботи, що безпосередньо пов'язана з її функціональними обов'язками, що відповідно свідчить про відсутність правових підстав для отримання позивачкою обраховану відповідно до ст.107 КЗпП України компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні: 09 травня 2015 року, 02 серпня 2015 року, 28 червня 2015 року, 07 червня 2015 року, 01 червня 2015 року, 01 червня 2014 року, 27 вересня 2014 року, 03 серпня 2014 року, 24 серпня 2014 року, 09 травня 2014 року, 12 квітня 2015 року; і про задоволення інших пов'язаних вимог позивача, в тому числі стосовно отримання компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (інфляційні втрати), розрахованої за методикою постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», починаючи з 25 жовтня 2016 року по день фактичного розрахунку, і стягнутої з виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 88467,57 грн., та понесених судових витрат.

Враховуючи, що судом першої інстанції при винесенні рішення по суті спору, не було надано наведеним ним в рішенні правовим положенням в контексті спірних правовідносин, а спір було розглянуто без дослідження в повному обсязі усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, колегія суддів дійшла висновків про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям у справі іншої постанови про відмову у задоволені вимог позивачки в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, судова колегія, -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області -задовольнити, постанову Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2017 року - скасувати, та прийняти нову постанову про відмову у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Знам'янської міської ради Кіровоградської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, стягнення компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день остаточного розрахунку та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з їх невиплатою - в повному обсязі.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов