Справа № 211/2237/17(2-а/211/144/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2017 рокусправа № 211/2237/17(2-а/211/144/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронової С.В.
судді: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.
за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.
розглянувши у відкритому судовому заміданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Дніпропетровського Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року
у адміністративній справі № 211/2237/17(2-а/211/144/17) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Дніпропетровського обласного військового комісаріату про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :
Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби га деяких інших осіб», та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити ОСОБА_1 пенсію з дати звернення 09.03.2017 р. та проводити їй нарахування і виплати пенсії згідно ст.36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі з підстав його необґрунтованості та порушення норм матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивачки в повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 9 липня 2003 року за померлого ОСОБА_2 , а Головні управління Пенсійного фонду України здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а пенсію у разі втрати годувальника призначають за заявою членів сім`ї померлого годувальника, якому на момент смерті не було призначено пенсію, яка має бути подана до органів, що призначають пенсії, через уповноважені структурні підрозділи міністерств та інших органів, які здійснюють підготовку документів та подають їх до органів, що призначають пенсії. До таких органів відноситься і Дніпропетровський обласний військовий комісаріат. Враховуючи те, що позивачкою було подано заяву, складену в довільній формі, яка відповідає вимогам Закону України № 393/96-ВР від 2 жовтня 1996 року «Про звернення громадян», внаслідок чого відповідь головного управління була надана в межах вищеназваного Закону, а заяву про призначення пенсії встановленого зразку з усіма необхідними для цього документами позивачкою не подавалося, і Дніпропетровським обласним військовим комісаріатом не надавалося подання про призначення пенсії та необхідних довідок про розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії, звернення ОСОБА_1 від 09.07.2017 не можна розглядати як звернення за призначенням пенсії, яке б відповідало вимогам діючого законодавства.
Крім того, відповідач вказує на те, що пунктом «е» статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи, зазначені у статтях 3 і 4 цього Закону, відповідно, визначальним фактором щодо визначення права особи на пенсію є саме звільнення зі служби. Проте, за даними копії довідки Довгинцівського районного військового комісаріату № 4/72 від 07.02.2000, доданої позивачем до позовної заяви, її чоловік ОСОБА_2 в період з 08.10.1986 по 04.12.1986 перебував на спеціальних зборах у складі військової частини № НОМЕР_1 і приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а відповідно до ст.67 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12.10.1967 (який діяв на час перебування ОСОБА_3 на спеціальних зборах) особи, призвані на збори, не звільняються з місця роботи та за ними зберігався середній заробіток за основним місцем роботи, тобто, на час перебування ОСОБА_2 на спеціальних зборах зараховано до трудового стажу (а.с.25) військового квитка ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 , копія якого міститься в матеріалах справи.
За вказаних обставин, та того, що право на пенсійне забезпечення військовослужбовців строкової служби відповідно до п.2 ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІУ від 9 липня 2003 року передбачалося в разі якщо інвалідність настала в період проходження строкової військової служби або внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), у особи, яка звернулася за медичною допомогою у період з 21 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, то пенсія по інвалідності призначається особі незалежно від наявності страхового стажу, відповідач вважає, що право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 не мав, з тих підстав, що знаходився на спеціальних зборах як військовозобов`язаний, за ним зберігалась займана посада за основним місцем роботи, на військовій службі у цей період він не перебував та як наслідок зі служби не звільнявся, що свідчить і відсутність у позивачки права на пенсію в разі втрати годувальника, оскільки обов`язковими умовами для визнання за членами сім`ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника у розмірах, визначених ст. 36 Закону № 2262-ХІІ є наявність права померлого на пенсію за вказаним законом. Проте, суд першої інстанції визначивши розмір пенсії, не визнав при цьому право за позивачем на призначення пенсії разі втрати годувальника відповідно до ст. 29 Закону № 2262-ХІІ, що є порушенням норми матеріального права, тим більш, що розмір пенсії в разі втрати годувальника відповідно до ст.36 Закону №2262-ХІІ обчислюється у відсотковому відношенні від грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність оцінки судом фактичних обставин по справі та застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває на обліку в Криворізькому південному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та отримує пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
09 березня 2017 року позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, га деяких інших осіб», на що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 03 квітня 2017 року № П436-17 повідомив позивачку про відсутність законних підстав призначення їй пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку з тим, що згідно наданої Довгинцевським районним військовим комісаріатом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області довідки, ОСОБА_2 1949 року народження знаходився на спеціальних зборах у складі військової частини № НОМЕР_1 та приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.15), внаслідок чого позивачка і звернулася до суду з позовом у цій справі вважаючи вказану відмову неправомірною.
З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки виданої Довгинцівським районним військовим комісаром від 07.02.2000 р. № 4/72. ОСОБА_2 у період з 08 жовтня 1986 р. по 04 грудня 1986 р. перебував на спеціальних зборах в складі військової частини №734 13 і приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в межах 30-ти км зони цієї станції. Підстава: військовий білет ІІ Г №5046913 (а.с.11). Згідно експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АГ.С Дніпропетровської обласної державної адміністрації Головного управління охорони здоров`я, на своєму засіданні від 21 травня 2009 року протокол № 584 зробила висновок, що захворювання ОСОБА_2 (папілярна карцинома щитовидної залози гр. II) пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с.12).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 04 жовтня 2010 р.. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), і відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 119, виданого 04 жовтня 2010 р. комунальним закладом «Міська лікарня № 1», причиною смерті 0.3 жовтня 2010 р. ОСОБА_2 було «Хронічне обструктивне захворювання легень. Хронічна легенево-серцева недостатність» (а.с.13). гідно з витягом з протоколу № 5284 від 29 грудня 2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, захворювання та причина смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 1949 року народження пов`язані з виконанням військової служби я ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.14).
За наведених обставин, та спираючись на положення абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-1V (далі - Закон № 1058-1V), ст.10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ), ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), ст.16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 6 грудня 1991 року № 1934-XІІ (далі Закону № 1934-XІІ), а також на діючі у період перебування ОСОБА_2 на військових зборах Закон СРСР "Про загальний військовий обов`язок" від 12 липня 1967 року № 1950-VІІ, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями, тобто, призвані на військові збори військовозобов`язані належать до військовослужбовців.
Виходячи з того, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого 25 грудня 1970 р., ОСОБА_2 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а.с.10), що відповідно до абз.6 п.3 Прикінцевих положень Закону № 1058-ІV, суд першої інстанції правильно визнав, що позивачка, позивачка по цій справі, як дружина померлого військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на призначення пенсії згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби га деяких інших осіб», і в даному випадку вид військової служби померлого чоловіка, тривалість її проходження, військове звання та посада, а також час, що сплинув після його звільнення не може слугувати перешкодою для отримання позивачкою вказаної пільги.
Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки чоловік позивачки по цій справі за чинним законодавцем має статус військовозобов`язаного, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Доводи апеляційної скарги відповідача в частині відсутності права позивачки на призначення пенсії в разі втрати годувальника згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у зв`язку з тим, що її померлий чоловік знаходячись на спеціальних зборах у складі військової частини № 73413 лише приймав участь в роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є власною помилковою думкою відповідача та суперечать нормам матеріального права, якими регулюються спірній правовідносини, і відповідно не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції у цій справі.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду даної справи, позивачкою при зверненні до пенсійного органу разом з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника було надано усі визначені законодавцем документи, а наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи про подання позивачкою до пенсійного органу заяви неналежної форми та не надання довідки про заробіток померлого годувальника, судова колегія вважає не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії позивачки, оскільки пенсійний орган в такому випадку зобов`язаний повідомити письмово заявницю про те, які документи необхідно додатково подати, і у разі подання документів протягом трьох місяців із дня такого повідомлення, то призначити пенсію з дня звернення за пенсією.
Підсумовуючи вищенаведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що за наслідками розгляду апеляційної скарги пенсійного органу на постанову суду, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду - без змін,
Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України, судова колегія, -

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу Дніпропетровського Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення
Постанову Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2017 року залишити без змін
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов