Справа № 826/12676/16
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

19 лютого 2018 року м. Київ № 826/12676/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1, ОСОБА_2
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет споруУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
про представники сторін:визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, позивачів: ОСОБА_3 відповідача: не з'явився, третьої особи: не з'явився,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» (далі - відповідач, Уповноважена особа), в якому просять:

визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемними правочинів щодо переказу кошти (транзакції), здійсненої TOB «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 в сумі 50000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-028-000001805 від 19.05.2016» на рахунок № НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1, в сумі 100,00 грн. з призначенням платежу - оплата процентів по договору №980-028-000002805 від 19.05.2016;

зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) додаткову інформацію щодо ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів, за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду з належною сумою у розмірі 50100,00 грн. на підставі договору № 980-028-000002805 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» від 19.05.2016;

визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи про визнання нікчемними правочинів щодо переказу коштів (транзакція), яка здійснена TOB «Інвестиційно-розрахунковий центр» 19.05.2016 в сумі 100000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-028-000146856 від 06.11.2015р.» на рахунок № НОМЕР_2, що належить ОСОБА_2, в сумі 20000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-028-000226561 від 22.04.2016р.», в сумі 291,39 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору № 980-028-000146856 від 06.11.2015р.», в сумі 383,60 грн. з призначенням платежу «Оплата процентів по договору № 980-028-000226561 від 22.04.2016р.»;

зобов'язати Уповноважену особу подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_2, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду з належною сумою у розмірі 118600,73 грн. на підставі договору № 980-028-000001565 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» від 23.10.2015.

Не зважаючи на належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, ні відповідач, ні третя особа не забезпечили явку своїх представників у судове засідання.

Зважаючи на викладене, адміністративна справа, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV, розглядається у порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - КАС України), слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень п. 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Як видно з матеріалів справи, відповідач звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, яке обґрунтоване тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з посиланням на висновок, викладений у постановах Верховного Суду України від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 та просив закрити провадження згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV.

Вирішуючи по суті вказане клопотання суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 06.07.2005 № 2747-IV, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна норма міститься в п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Водночас, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб'єктом владних повноважень, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Таким чином, Фонд, як особа, наділена спеціальними функціями щодо забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно. Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 № 1213, про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13.07.2016 та делегування повноважень ліквідатора банку Юрію Ірклієнку.

Відтак, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» також є суб'єктом владних повноважень у розумінні п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Таким чином, між сторонами даної справи виник публічно-правовий спір, у якому відповідач здійснює владні управлінські функції на основі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Такий спір, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є справою адміністративної юрисдикції.

Разом з тим, Верховний Суд України у постановах від 16.02.2016 у справі № 21-4846а15 та від 15.06.2016 у справі № 826/20410/14 зазначив, що виходячи із системного аналізу ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та враховуючи положення ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Суд вважає необхідним відступити від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у вказаних постановах, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Положеннями п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Господарським судам, згідно з п.п. 2, 7 ст. 12 ГПК України, у редакції, чинній на момент, винесення вказаних постанов, підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Проаналізувавши вказані норми у їх взаємозв'язку, суд приходить до висновку про те, що вони не визначають підвідомчість спору, що виник між сторонами даної справи, оскільки ліквідація ПАТ «Банк Михайлівський» розпочата та здійснюється відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Ліквідація зазначеної юридичної особи не пов'язана із визнанням її банкрутом у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

При цьому, Закони України «Про банки і банківську діяльність» та «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначають різні підстави та порядок припинення юридичних осіб, а також уповноважують різних суб'єктів на здійснення відповідної процедури.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підставою для відкриття ліквідаційної процедури є постанова господарського суду про визнання боржника банкрутом. Банкрутом є боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом.

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у разі отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Перелік підстав для віднесення банку до категорії неплатоспроможних наведений у ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Вказана норма права пов'язує віднесення банку до категорії неплатоспроможних із наявністю у його діяльності певних порушень, які не обов'язково полягають у неможливості виконати зобов'язання перед вкладниками та іншими кредиторами.

Таким чином, ліквідація банку здійснюється з інших підстав та за іншою процедурою, ніж визнання юридичної особи банкрутом господарським судом у порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Як раніше зазначалося, господарським судам підвідомчі справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

З огляду на те, що відносно ПАТ «Банк Михайлівський» не порушено та, відповідно до ч. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не могло бути порушено справу про банкрутство, суд приходить до висновку про те, що даний спір не належить до підвідомчості господарського суду.

За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання Уповноваженої особи Фонду та, відповідно, для закриття провадження у справі згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 238, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвала, відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Пащенко