Справа № 820/5946/17
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

01 лютого 2018 р. справа № 820/5946/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання - Лук'янчук О.І.,

за участю: представника позивача не прибув, представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (вул. Гагаріна, 10-А,с.Одрадове,Первомайський район, Харківська область, 64142) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкового повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення - рішення від 05.08.2017 року № 983-7, яким ОСОБА_2 нараховано суму податкового зобов'язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 2259,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що нежитлове приміщення (зерновий тік), який належить ОСОБА_2 не є обєктом оподаткування в розумінні ст. 266 ПК України, оскільки на вказане приміщення розповсюджуються пільги, які визначені вказаними нормами права. Так, позивач в адміністративному позові, як на підставу звільнення від оподаткування на належне ОСОБА_2 майно, посилається на підпункт «є» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, як на будівлю промисловості, а у відповіді на відзив вказує, що майно позивача відноситься до споруд сільськогосподарського товаровиробника згідно підпункту «ж» п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. З огляду на вказані обставини, позивач вважає, що на належну ОСОБА_2 нежитлову будівлю (критий тік) контролюючим органом було безпідставно та необґрунтовано нараховано податок, а відтак позивач просив скасувати оскаржуване податкове повідомлення - рішення та задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що оскільки ОСОБА_2 не є ані сільськогосподарським товаровиробником, ані фізичною особою підприємцем, а нежитлова будівля позивача (критий тік) позбавлена ознак будівлі промисловості, то контролюючим органом правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства нараховано ОСОБА_2 податок на нерухоме майно у відповідності до п.п. 266.7 .2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України. Приймаючи до уваги, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08.05.2009 року по справі № 2-1792/2009 визнано за ОСОБА_2 право власності на критий зерновий тік у частці 41% розташований на території Одрадівської сільради Первомайського району Харківської області за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Одрадове, вул. Первомайська, буд. 12.

На підставі вказаного рішення суду, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на вказане майно, що підтверджується витягом КП «Первомайське бюро технічної інвентаризації» від 08.07.2009 № 232237740.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером майна 34070570 на підставі свідоцтва про право власності САС № 987021 від 06.07.2011 року зареєстровано за ОСОБА_2 нежитлове приміщення за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Одрадове, вул. Первомайська, буд. 12, частка власності 1/1.

Згідно даних експлікації внутрішніх будівель літери «Б-1» по вул. Первомайська, буд. 12, Харківська область, Первомайський район, с. Одрадове, площа критого току складає 546,60 кв. м.

На адресу ГУ ДФС у Харківській області надійшов лист Виконавчого комітету Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області від 11.05.2016 року № 02-19/223 щодо надання інформації про нерухоме майно, яке знаходиться у власності фізичних та юридичних осіб і розташоване на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області.

Так, згідно вказаних даних, у власності ОСОБА_2І, знаходиться критий тік площею 547 кв. м.

Рішенням XL сесії VI скликання Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області від 17.01.2015 року встановлено ставку податку на нерухоме майно, розташоване в с. Одрадове, у розмірі 0, 3 % від мінімальногї заробітної плати станом на 01.01.2016 року, а саме 4,13 грн. за 1 кв. м.

У відповідності до вимог п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України, ГУ ДФС у Харківській області сформовано на імя ОСОБА_2 податкове повідомлення рішення від 05.08.2017 року № 983-7, яким ОСОБА_2 нараховано суму податкового зобов'язання на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 2259,11 грн.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням субєкта владних повноважень, звернувся до суду із даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для визначення суми грошового зобов'язання слугували висновки податкового органу про наявність у позивача обов'язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з огляду на те, що належне ОСОБА_2 нежитлове нерухоме майно є об'єктом оподаткування за змістом статті 266 ПК України.

Згідно із статтею 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Отже, за загальним правилом, об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення, згідно з вимогами підпункту 266.7. 2 пункту 266. 7 статті 266 ПК України, про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266. 7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Приписами підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 8.1 статті 8 ПК України встановлюються загальнодержавні та місцеві податки і збори. Відповідно до пункту 8.3 цієї ж статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно положень пункту 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Приписами підпунктів 12.3.1, 12.3.2, 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексуз дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 12.5 статті 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось представником позивача, ставки податку на нерухоме майно на 2016 рік, відмінне від земельної ділянки на території Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області встановлено рішенням XL сесії VI скликання Одрадівської сільської ради Первомайського району Харківської області від 17.01.2015 року у розмірі 0, 3 % від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 року, а саме 4,13 грн. за 1 кв. м.

При цьому, згідно приписів пункту 4 розділу II Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VIII від 24.12.2015 року, установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що конролюючим органом правомірно застосовано положення вказаного Закону та рішення органу місцевого самоврядування з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік .

Підпунктом 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Водночас, статтею 266 ПК України визначено платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об'єкти оподаткування, базу оподаткування, а також пільги із сплати цього податку.

Так, позивач в адміністративному позові, як на підставу звільненян від оподаткування на належне ОСОБА_2 нерухоме майно посилається на підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України

Відповідно до підпункту є) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не є об'єктами оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Водночас, сполучник, «зокрема» саме уточнює, а не розширює перелік будівель промисловості із приналежністю таких будівель до власності саме промислових підприємств, надаючи їм відповідну податкову пільгу.

Така редакція норми у взаємозв'язку з іншими нормами цього Кодексу, наведеними вище, не дає підстав для висновку про неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платника податків, а відтак - і підстав для застосування положень пункту 56.21 ст. 56 ПК.

Податковий кодекс України не надає тлумачення поняттю "будівлі промисловості", що використовується в пп.266.2.2 "є" п. 266.2 ст. 266 ПК. Не наведено такого тлумачення і іншими нормативними актами, що діють в Україні. Однак, це не дає підстав для висновку про неоднозначність трактування пп.266.2.2 "є" п. 266.2 ст. 266 ПК, оскільки цим пунктом чітко визначено, що податкова пільга у вигляді звільнення від сплати вказаного податку надається саме промисловим підприємствам.

Виходячи з вищезгаданих положень пунктів 30.1., 30.2. статті 30 ПК при визначенні законодавцем податкових пільг враховуються певні особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об'єкт оподаткування, а тому висновок суду першої інстанції про те, що виключення будівель промисловості, що належать фізичній особі з числа об'єктів нерухомості, що не є об'єктами оподаткування суперечить рівності платників податків, - помилковий.

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Разом з тим, Національним класифікатором України ДК 009:2010, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.11.2010 N 530 (далі - ДК 009:2010), встановлено, що економічна діяльність-процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції.

Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B "Добувна промисловість та розроблення кар'єрів", C "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", E "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".

Тобто, в цілях застосування норм пункту 266.2.2 статті 266.2 Кодексу промисловими вважаються підприємства, які відповідно до ДК 009:2010 належать до вищезазначених секцій.

Водночас, термін промислове підприємство охоплює всі підприємства, які належать до таких галузей економічної діяльності: добувна промисловість, переробна промисловість, будівництво, електроенергія, газ, водопостачання і санітарне обслуговування, транспорт, склади і служби зв'язку (ст. 1 Конвенції про допомогу у випадках виробничого травматизму від 08.07.64 року N 121).

Перероблення - це технологічний процес, виконання якого змінює форму, властивості чи склад сировини, напівфабрикатів або, в окремих випадках, готової продукції, задля отримання нової продукції.

Переробна промисловість - усі види економічної діяльності, віднесені до секції C "Переробна промисловість". До неї належать як кустарно-ремісничі промисли, так і серійне виробництво.

Відповідно до структурної класифікації видів економічної діяльності у секції C "Переробна промисловість" є розділ 14 "Виробництво одягу", що виключає групу 14.1 "Виробництво одягу, крім хутряного" та класи 14.12 "Виробництво робочого одягу", 14.13 "Виробництво іншого робочого одягу".

При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об'єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Так, Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року N 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб'єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об'єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До групи "Будівлі промисловості та склади" (код 125) належать будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.

Також Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об'єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До групи "Будівлі промислові та склади" належать будівлі промислового призначення (фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо).

З правового аналізу вищезазначених норм права випливає, що такий обєкт нерухомості повинен використовуватися у виробничому процесі підприємства, в якому знаходяться виробничі потужності підприємства, його матеріально - технічна база для здійснення виробничої діяльності.

Поряд з цим, суд зазначає, що вказана класифікація вказує на те, що використаний законодавцем у статті 266 ПК України термін "будівлі промисловості" має застосовуватися виключно відносно будівель, що експлуатуються промисловими підприємствами різних галузь.

Отже, як цільове призначення нежитлової будівлі згідно правовстановлюючих документів, так і фактичне її використання як об'єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до підпункт "є" підпункту 266. 2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Водночас, позивачем не надано до матеріалів справи доказів того, що належне ОСОБА_2 нежитлове приміщення (критий тік) відноситься до категоріх будівель промисловості та використовується позивачем саме як будівля промисловості (зокрема, як для виробництва, перероблення тощо).

Окрім того, як було встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, ОСОБА_2 не є фізичною особою підприємцем, не знаходиться на спрощеній системі оподаткування та не здійснює підприємницьку діяльність з використанням належного їй нерухомого майна (критого току).

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що належне ОСОБА_2 нежитлове приміщення (критий тік), яке знаходиться за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Одрадове, вул. Первомайська, буд. 12 використовується позивачем для виробництва процесі промислової діяльності та /чи відноситься до будівель промисловості згідно технічної документації, а також з огляду на те, що позивач не відноситься до фізичних осіб підприємців, тобто не є промисловим товаровиробником, як було зясовано з пояснень позивача в судовому засіданні, то суд приходить до висновку про те, що нежитлове приміщення, яке належить ОСОБА_2 не відноситься до об'єктів, визначених п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а відтак дане нерухоме майно є об'єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

З приводу посилання позивача в своїй відповіді на відзив на п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, як на підставу звільнення від оподаткування та скасування спірного податкового повідомлення рішення, то суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до п. ж 266.2.2. п. 266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до положень пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIVцього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте, згідно положень ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" визначено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Визначення "сільськогосподарський товаровиробник", яке міститься у пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу "Спрощена система оподаткування, облік та звітність", що прямо визначено самим пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Таким чином, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ "Податок на майно".

Отже, в контексті розуміння вищезазначених норм права, сільськогосподарським товаровиробником, відповідно до Податкового кодексу України може бути як фізична так і юридична особа, яка є платником єдиного податку, так і та, що знаходиться на загальній системі оподаткування.

Виходячи з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарської силоси та інше.

Поряд з цим, позивачем в обґрунтування своєї правової позиції та наявності підстав для звільнення від оподаткування на підставі пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що нежитлове приміщення за адресою: Харківська область, Первомайський район, с. Одрадове, вул. Первомайська, буд. 12, що належать позивачу на праві власності, використовуються позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником та/чи як фізичною особою підприємцем, яка проводить господарську діяльність у сільськогосподарській сфері, отримуючи від цього прибуток та сплачуючи передбачені чинним законодавством податкові зобов'язання, а відтак вказаний об'єкт нерухомості позивача підпадає під визначення об'єкта оподаткування в розумінні вимог Податкового кодексу України.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про те, що на позивача покладено обов'язок по сплаті податку на нерухоме майно, відмінене від земельної ділянки, оскільки позивач фактично не є сільськогосподарським товаровиробником, виходячи з положень ст. 1 ст. 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис", а нерухоме майно позивача позбавлене ознак промислової будівлі, не може бути класифіковане як підприємство, а позивач не здійснює промислову та/чи сільськогосподарську підприємницьку діяльність.

Також, суд вважає необґрунтованим посилання позивача в судовому засіданні на те, що ОСОБА_2 регулярно сплачується земельний податок, що, на думку, позивача, звільняє ОСОБА_2 від додаткової сплати податку за користування нежитловим приміщенням (критий тік), оскільки в контексті розуміння підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є саме об'єкт нежитлової нерухомості, а не земельна ділянка на якій він знаходиться.

Окрім того, суд звертає увагу, що Податковим кодексом України передбачена можливість для фізичних осіб, у разі виникнення певних протиріч, провести звірку щодо правомірності нарахування податку, розміру ставки податку чи можливості отримання пільги щодо сплати податку.

Так, у відповідності до пп. 266.7.3. п.266.7 ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживанні (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживанні (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомленні рішення вважається скасованим (відкликаним).

Водночас, матеріали справи не містять доказів використання позивачем вказаної можливості та звернення ОСОБА_2 до відповідного контролюючого органу з письмовою заявою за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки щодо права на користування пільгою із сплати податку, розміру ставки податку, нарахованої суми податку, як то передбачено вищезазначеними нормами права.

Відповідно до ст. ст. 7, 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 05.08.2017 року № 983-7 прийнято правомірно, обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 6-9, 14, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (вул. Гагаріна, 10-А,с.Одрадове,Первомайський район, Харківська область, 64142) до Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про скасування податкового повідомлення - рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Роз'яснити учасникам справи, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 лютого 2018 року.

Суддя Горшкова О.О.