Справа № 264/5131/17
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року справа №264/5131/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2017 р. у справі № 264/5131/17 (головуючий І інстанції Кузнецов Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1О.) звернувся до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції, в якому просив: скасувати постанову серії ЕАА № 168973 від 20.09.2017 року інспектора, лейтенанта патрульної поліції ОСОБА_2, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП; закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача за ч.2 ст. 122 КУпАП за відсутністю у діях позивача складу правопорушення (а.с.2-3).

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2017 року задоволені позовні вимоги, а саме визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 168973 від 20 вересня 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КпАП України (а.с.29-30).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції скасовуючи постанову допустив порушення норм процесуального права. Рішення суду безпосередньо впливає на права, свободи, інтереси та обовязки лейтенанта поліції ОСОБА_2, оскільки дає можливість для подальшого притягнення останнього до цивільно-правової відповідальності. Зазначене є підставою для обовязкового скасування рішення суду. Оскаржуваною постановою було встановлено, що позивач 20.09.2017 року під час руху транспортного засобу користувався засобами звязку тримаючи їх у руці, чим порушив вимоги п.2.9 «д» ПДР України. Вказана обставина підтверджена відеозаписом, а саме, позивач під час спілкування з інспектором повідомив, що під час руху транспортного засобу тримав телефон у руці з метою прослуховування музики. Також, в рішенні судом зазначено, що інспектор поліції не може вважатися безстороннім свідком події правопорушення. Разом з цим, лише згадування судом пояснення інспектора без правової оцінки всіх доказів є грубим порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), практики Верховного суду України і Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) (а.с.32-35).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

20 вересня 2017 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАА № 168973, інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Маріуполі ОСОБА_2, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, на позивача було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.7).

Відповідно до вищезазначеної постанови, позивач 20 вересня 2017 року о 08 год. 11 хв. в місті Маріуполі по вулиці Флотська, 159 керував транспортним засобом OPEL ASCONA, держ.номер АН 0138МН та підчас руху автомобіля користувався засобом мобільного зв'язку, тримаючи його у руці, а саме розмовляв по мобільному телефону, чим порушив вимоги п.2.9 «д» Правил дорожнього руху України,

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи не доведено скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2 і 3 статті 122, частина 1 статті 123, статті 124-1 126 КУпАП).

Відповідно до пп. «д» п. 2.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Відповідно до частини 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Тобто, зазначеними нормами передбачено заборона водіям під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці. При цьому, вказана норма не містить застережень з яких підстав і цілей особа буде користуватися вказаним засобом, а лише визначає заборону користуватися ним тримаючи у руці. Колегія суддів зазначає, що вказана заборона спрямована на посилення безпеки руху та запобігання виникнення аварійних ситуації, оскільки тримаючи у руці, водій відволікається від керування транспортним засобом і не зможе оперативно відреагувати на зміну дорожньої обстановки з огляду на те, що одна рука буде зайнята

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується відеозаписом доданим до матеріалів справи. Як вбачається з відеозапису, зупинення транспортного засобу було здійснено екіпажем у складі двох інспекторів поліції. Інспектори поліції після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, розяснили позивачу суть скоєного ним адміністративного правопорушення, а саме, що позивач у порушення вимог ПДР під час руху транспортного засобу користувався засобом звязку мобільним телефоном, тримаючи його у руці і цей факт позивачем не заперечувався. Тобто, вказаний відеозапис є достатнім для визначення правопорушення. Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, неуважно досліджував відеозапис та не звернув увагу на пояснення позивача, які надавались ним в контексті вищевказаних розяснень інспекторів поліції суті скоєного правопорушення.

Посилання позивача на те, що мобільний телефон використовувався для прослуховування музики не приймається судом, оскільки, як зазначалось вище нормою визначено саме заборона користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, не зважаючи на підстави і цілі з яких особа ними користується.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою та відеозаписом.

Також, аналіз матеріалів справи та відеозаписів, свідчить про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з наданням (розясненням) позивачу його прав та можливості подання заперечень (клопотань), що спростовує посилання позивача в позові на не розяснення інспектором прав позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Крім того, позивач звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову інспектора, лейтенанта патрульної поліції ОСОБА_2 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Тобто, у силу характеру спірних правовідносин, предмета та підстав позову, інспектор патрульної поліції, до якого позивачем не висувалися позовні вимоги, є належним відповідачем. З огляду на викладене не залучення судом першої інстанції вказаної особи у якості співвідповідача є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до викладеного, у звязку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції на постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2017 р. у справі № 264/5131/17 задовольнити.

Постанову Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2017 р. у справі № 264/5131/17 - скасувати.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕАА № 168973 від 20.09.2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1.

Повне судове рішення складено та підписано 14 лютого 2018 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Колегія суддів Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_3

ОСОБА_4