Справа № 826/8362/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року №826/8362/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві адміністрації про визнання неправомірними дій, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов ОСОБА_1, (далі - позивач), до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві адміністрації, (далі - відповідач), про:

- визнання дій відповідача неправомірними щодо не надання позивачу статусу інваліда війни;

- зобов'язання відповідача визнати позивача інвалідом війни та видати посвідчення встановленого зразка.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 липня 2017 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позов вмотивовано безпідставною відмовою відповідача в установленні позивачу статусу інваліда війни та видачі йому посвідчення інваліда війни на підставі поданих ним документів, які, на думку позивача, належним чином підтверджують його участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у відповідне судове засідання не прибув, заперечень проти позову не подавав.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України від 06.07.2005 р. №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017 р.), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємній зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, та ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (1 категорія) інвалідом другої групи, захворювання якого пов'язане з наслідками ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідно посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А №101938 та вкладкою до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС №611547 С, виданими Держадміністрацією м. Києва 08.02.2007 р. довідкою до Акта огляду МСЕК серії КБ-1 №01165 від 30.01.2007 р., довідкою про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 30.01.2007 р., серії КБ-1 №01165, експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 06.09.1995 р., №1218, відомостями трудової книжки позивача НОМЕР_2, згідно з якими, зокрема, позивач у період з 14.05.1984 р. по 16.12.1988 р. працював водієм автобусу ЛАЗ-695 тресту "Южатоменергострой" Чорнобильської філії ТПО на будівництві Чорнобильської АЕС.

25.05.2017 р. позивач звернувся до начальника Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві держаної адміністрації із зверненням про надання статусу інваліда війни та видачу відповідне посвідчення.

Разом із вказаним зверненням позивачем були надані копія паспорту, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, копія посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 серії А №101938, вкладка №611547, видане Держадміністрацією в м. Києві 08.02.2007 р., копію довідки до Акта огляду МСЕК серії КБ-1 №01165 від 30.01.2007 р., копію довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 30.01.2007 р., серії КБ-1 №01165, експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв'язку захворювань та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС від 06.09.1995 р., №1218, копія трудової книжки НОМЕР_2, копія інформаційної довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації від 14.06.2017 р. № 01.1-14/982-8.

Листом від 31.05.2017 р., за №36-1516 Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації повідомило позивача про відсутність підстав для надання йому статусу інваліда війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення, оскільки не надано документального підтвердження факту залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приймає до уваги наступне. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон).

Згідно пункту 9 частини другої статті 7 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 3551-ХІІ) до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог пункту 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, "Посвідчення інваліда війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Інвалідам війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності.

Відповідно до пункту 1 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджується відомостями трудової книжки позивача НОМЕР_2, позивач у період з 14.05.1984 р. по 16.12.1988 р. працював водієм автобусу ЛАЗ-695 тресту "Южатоменергострой" Чорнобильської філії ТПО на будівництві Чорнобильської АЕС.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК № 011065 від 30.01.2007 року ОСОБА_1 має другу групу (довічно) інвалідності в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

08 лютого 2007 року видано посвідчення НОМЕР_3 особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та віднесено позивача до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (вкладка НОМЕР_4 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи № 159436).

Як вбачається з листа Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 31.05.2017 р., за №36-1516, позивачу відмовлено у встановленні статусу інваліда війни в зв'язку з необхідністю надання доказів на підтвердження його залучення до виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Суд зазначає, що відповідно до Положення про Цивільну оборону СРСР, затвердженого 18 березня 1976 року постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111, та Положення про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженого наказом начальника ЦО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, в кожному міністерстві, відомстві, іншому центральному органі виконавчої влади, а також на підприємствах, установах, організаціях створювались невоєнізовані формування ЦО. Облік та ведення списків особового складу невоєнізованих формувань було покладено на начальників Цивільної оборони підприємств, установ, організацій. До складу невоєнізованих формувань Цивільної оборони зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, зокрема, чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи.

Крім того, відповідно до існуючих на той час правил з діловодства (Інструкція Головного архівного управління при Раді Міністрів СРСР), так само як і сучасних, розпорядчі документи з питань Цивільної оборони підприємств, установ та організацій не відносились до документів з їх основної діяльності, тому термін їх зберігання складав 3-5 років, після чого вони повинні знищуватись. Отже, на об'єктах всіх форм господарювання Київської області зазначені документи з питань Цивільної оборони за 1986 та попередні роки залишались за умови, коли вимоги зазначеної Інструкції на них з різних причин не розповсюджено, тобто збереження таких документів до теперішнього часу є більше виключенням, ніж правилом.

Чинне на час аварії на Чорнобильській АЕС законодавство колишнього СРСР обов'язкової вимоги щодо видання розпорядчого документу про зарахування працівника до складу невоєнізованого формування ЦО підприємства, установи або організації, так само і щодо залучення кожної окремої особи до дій у складі цих формувань не передбачало. Натомість, обов'язок створення формувань Цивільної оборони на всіх без виключення об'єктах народного господарства і зарахування до їх складу максимальної кількості персоналу встановлювало саме Положення про Цивільну оборону СРСР. Відповідно, як вже зазначалося судом, до складу зазначених формувань Цивільної оборони зараховувались всі працівники починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мають малолітніх дітей, особи, які мають мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік особового складу цих формувань здійснювався в їх штатно-посадових списках.

Таким чином, з викладеного вище вбачається відсутність підстав вважати, що позивач не належить до числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що факт участі позивача в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків на час звернення позивача до відповідача вже підтверджений уповноваженими органами шляхом видачі посвідчення із вкладкою встановленого зразку.

З урахуванням наведеного суд зазначає про наявність права у позивача на встановлення йому статусу інваліда війни та отримання відповідного посвідчення.

Суд також звертає увагу, що відповідно до вимог п.п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову, суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень. Відтак, суд вважає за доцільне, задовольняючи позов викласти зміст резолютивної частини, з урахуванням специфіки позовних вимог, відповідно до п.п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного в сукупності, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві адміністрації (вул. Закревського, 87-Д, м. Київ, 02232, ) щодо відмови ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у видачі посвідчення інваліда та призначення статусу інваліда війни.

3. Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у місті Києві адміністрації () визнати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) інвалідом війни та видати посвідчення інваліда війни встановленого зразка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко