Справа № 242/1767/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року справа №242/1767/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів: Василенко Л.А., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року у справі № 242/1767/17 (головуючий у 1 інстанції - Капітонов В.І., м. Селидове) за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2017 року ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач, управління, пенсійний орган) про визнання протиправними дій управління що полягають у відмові перерахунку призначеної пенсії державного службовця у зв`язку з підвищенням заробітної плати державним службовцям відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ ( в редакції, що діяв на дату призначення пенсії) з врахуванням підвищення з 01 грудня 2015 року відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та на підставі статті 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Постанови КМУ від 03.05.1994 року № 283 у зв`язку з виправленням помилки щодо неправильного визначення стажу державної служби; зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця з 01 березня 2017 року, виходячи з посадового окладу держслужбовця 1723,00 грн., надбавки за 13 ранг - 55,00 грн., надбавки за вислугу років 40% - 711,20 грн., що в цілому складає - 2489,20 грн. в розмірі 90%; провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця з 01 березня 2014 року по 01 березня 2017 року в розмірі 90% від суми посадового окладу, з урахуванням усіх видів виплат (надбавки за 13 ранг, надбавки за вислугу років 40%), що складали базу нарахування пенсії у період з 01 березня 2014 року по 01 березня 2017 року (а.с. 2-8).

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року у задоволені позову - відмовлено (а.с.89-90).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 94-103).

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що предметом позову є перерахунок пенсії, а тому застосування до спірних правовідносин п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213, є безпідставними. Вищезазначена норма не може слугувати законною підставою для відмови у здійсненні перерахунку раніше призначеної пенсії, оскільки вона стосується лише тих пенсій, що призначаються після вступу в дію зазначено закону.

Відповідно до приписів пункту 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в письмовому провадженні.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 є позивачем у справі.

Відповідач Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області є суб'єктом владних повноважень, який діє на підставі Положення про Пенсійний фонд України та у спірних правовідносинах реалізує повноваження, надані йому Законом.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Селидівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та з 1997 року отримує пенсію на підставі Закону України «Про державну службу» у розмірі 80% заробітної плати (а.с.6).

02 березня 2017 року позивач звернулась до управління із заявою про перерахунок пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу (а.с.8-10).

Рішенням від 06 березня 2017 року № 465 відповідач відмовив ОСОБА_1 в перерахунку пенсії виходячи з посадового окладу держслужбовця - 1723,00 грн., надбавки за 13 ранг - 55 грн., надбавки за вислугу років 40% - 711,20 грн., що в цілому складає - 2489,.20 грн., в розмірі 90% від заробітної плати, з посиланням на те, що у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VІІІ, скасовано статтю 37 Закону України № 3723 (пункт 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889). Враховуючи те, що Закон України № 889 не передбачає проведення перерахунку пенсій, в тому числі призначених згідно статті 37 Закону України № 3723, постановою № 1013 скасовано пункт 4 Постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865, підстави для видачі довідок про заробітну плату для перерахунку пенсії, який був передбачений статтею 37 Закону України № 3723, відсутні (а.с.6-7).

Спірним питанням даної справи є наявність підстав для перерахунку позивачу пенсії на підставі поданих позивачем до заяви про перерахунок пенсії довідок про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальній звання, або дипломатичний ранг, надбавка за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» та про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарних місяці роботи або за будь - які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі - Закон № 3723-ХІІ) у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, передбачалось, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

В подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, зазнало змін.

Так, Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» і викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Отже, в статтю 37-1 Закону № 3723-ХІІ що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців було внесено зміни (набрали чинності 01 січня 2015 року), та фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка діє з 15 грудня 2015 року, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865, а саме: виключено п. 4 щодо визначення умов перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу».

Слід звернути увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Разом з тим, з 01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VІІІ від 10.12.2016 року, в статті 90 якої визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щороку починаючи з 1 березня поточного року у разі, якщо середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за минулий рік зросла, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій із застосуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію, підвищеної на коефіцієнт, який відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком, але не менше зростання рівня інфляції (індексу споживчих цін) за минулий рік.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, було внесено зміни, які не передбачають перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право на перерахунок розміру пенсії, зокрема, і у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою державного службовця, на час звернення позивача із відповідною заявою до управління Пенсійного фонду, законодавством не було визначено, оскільки на той час воно було скасовано Законом України від 28.12.2014 року № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», а тому посилання позивача на безпідставність застосовування до спірних правовідносин п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 судом не може бути прийнято до уваги.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 року, в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) ( 254к/96-ВР ). У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 ( v002p710-99 ) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України ( 254к/96-ВР ), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України ( 384/2011 ) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України. Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін постанови суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги позивача.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року у справі № 242/1767/17 - залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 13 грудня 2017 року у справі № 242/1767/17 за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати складання повного судового рішення та не підлягає оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 14 лютого 2018 року.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Л.А. Василенко

Г.М. Міронова