Справа № 815/4246/15   
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/4246/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Свида Л.І. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» з адміністративним позовом до Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області, третя особа - ОСОБА_1 про скасування постанови Відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції №30908821 від 09.02.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язання Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», на підставі іпотечного договору від 24.12.2007 року.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким КАС України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 10 Розділу VII Перехідних Положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією КАС України.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має преважне право на задоволення вимог за рахунок заставленого майна, а тому накладений арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 порушує права позивача, який за іпотечним договором має право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, державний виконавець не повідомляв іпотекодержателя про накладення арешту на майно, що знаходиться в іпотеці.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомлений про розгляд справи, відзив на позовну заяву не надсилав.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, була повідомлена про розгляд справи, пояснень щодо позову до суду не надавала.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 24 грудня 2007 року укладений договір про надання споживчого кредиту №0 відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 118600 дол. США (598930 гривень за курсом НБУ на день укладення договору) строком до 24 грудня 2022 року з процентною ставкою 12,4% для придбання нерухомого майна що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке приймається банком у заставу в забезпечення виконання зобов'язань позичальником (Том І, аркуші справи 12-18).

Крім того, 24 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передає банку в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (Том І, аркуші справи 20-23) та зазначена іпотека належним чином зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відсудження об'єктів нерухомого майна (обтяження 6297674 від 24.12.2007 року).

В подальшому 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладений договір факторингу №1, відповідно до якого позивач прийняв від банку права вимоги, в тому числі, за кредитним договором №0, укладеним з ОСОБА_1 (сума невиконаних зобов'язань - 1126724,82 грн.), про що свідчить додаток №1 до договору факторингу (Том І, аркуші справи 24-26, 29-30).

Крім того, 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладений договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі, укладеним з ОСОБА_1 (Том І, аркуші справи 27-28).

Реєстрація іпотеки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» за вищезазначеними договорами факторингу та відступлення права вимоги на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відбулася 03.07.2012 року, про що міститься запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (Том І, аркуші справи 31-33).

При цьому, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна міститься інформація про накладення арешту на об'єкт обтяження, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 Відділом ДВС Біляївського районного управління юстиції постановою №30908821 від 09.02.2012 року.

Враховуючи перебування спірної квартири в іпотеці позивача, він звернувся до суду з цим позовом про скасування постанови про арешт майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1, оскільки такий арешт порушує права позивача на задоволення своїх вимог за рахунок зазначеного об'єкту нерухомості, який перебуває у нього в іпотеці.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2015 року по цій справі, яка 17.11.2015 року підтримана в повному обсязі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду, у задоволенні позовних вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про скасування постанови Відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції №30908821 від 09.02.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено в повному обсязі, оскільки право іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, а право іпотеки позивача виникло пізніше ніж накладений арешт на це майно за оскаржуваною постановою.

Однак, 20.06.2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України постанова Одеського окружного адміністративного суду від 26.08.2015 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.11.2015 року скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування рішень суду попередніх інстанції стало не з'ясування судами на підставі якого виконавчого документу розпочате примусове виконання у межах якого прийнята спірна постанова, а також не встановлення судом чи були зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги стягувача у цьому виконавчому провадженні на передане в іпотеку нерухоме майно.

Під час нового розгляду справи судом ухвалами неодноразово витребувані матеріали виконавчого провадження, на підставі якого винесена оскаржувана постанова №30908821 від 09.02.2012 року, проте зазначені матеріали до суду надані не були, а листом Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 02.02.2018 року №2006/25 суд повідомлений про те, що виконавче провадження №30908821 перебувало на виконанні у відділі державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції, виконавче провадження завершено, виконавчий документ повернутий стягувачу, а інших даних відповідач надати не може з посиланням на Наказ Міністерства юстиції України №1829/5 від 17.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями» зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 року за №699/30567 щодо зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби протягом 3х років (Том ІІ, аркуш справи 92-94).

Відповідно до положень ст. 1, ст. 2, ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження є сукупністю дій, зокрема, державної виконавчої служби, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та наділений правом, зокрема, накладати арешт на майно боржника та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до положень ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів та якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 572, 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 6, 7 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що з 24.12.2007 року, тобто, з моменту реєстрації за ОСОБА_1 права власності на зазначений об'єкт нерухомості на нього накладене забезпечення у вигляді іпотеки на підставі іпотечного договору від 24.12.2007 року, оскільки він придбаний за кредитні кошти надані цій особі Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» для придбання цього майна.

В подальшому, позивачем на підставі договору факторингу від 12 грудня 2011 року та договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року обтяження у вигляді іпотеки зареєстровано за собою 03.07.2012 року, тобто, в даному випадку на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з моменту його придбання ОСОБА_1 та до теперішнього часу спочатку за банком, а потім за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зареєстроване обтяження у вигляді іпотеки та на даний час ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має переважне право перед іншими кредиторами боржника на одержання задоволення своїх вимог за рахунок цього предмета іпотеки.

Суд вважає, що, в даному випадку, арешт на об'єкт обтяження, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, накладений Відділом ДВС Біляївського районного управління юстиції постановою №30908821 від 09.02.2012 року порушує права позивача, оскільки ним отримано від банку право вимоги на цей предмет іпотеки на підставі укладених договорів факторингу та відступлення права вимоги за іпотечним договором та обтяження на зазначений об'єкт нерухомості накладено ще в 2007 році і триває до теперішнього часу.

Дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 свідчать, що за іншими особами не зареєстровані права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно та існує тільки іпотека банку з 2007 року, а з 2012 року іпотека позивача по цій справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач матеріали виконавчого провадження до суду не надав, не надав відзиву на позов, не обґрунтував правомірність свого рішення (постанови про накладення арешту), не надав докази повідомлення заставодержателя про звернення стягнення на заставлене майно та роз'яснення йому права на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у відповідності до ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин).

Крім того, третя особа по цій справі також не надала пояснень щодо цього позову та доказів, які б спростовували доводи позивача та свідчили про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Суд також враховує ту обставину, що у відповідності до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

При цьому, на даний час, за даними виконавчої служби виконавче провадження за яким накладений арешт на об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 завершено та не перебуває в провадженні відповідача, матеріали виконавчого провадження знищені, з часу завершення виконавчого провадження сплинули терміни на подання виконавчого документу до виконання, доказів, які б спростовували ці обставини до суду не надано, а тому є всі підстави для скасування оскаржуваної постанови про накладення арешту на майно в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмету іпотеки, в саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, оскільки скасування постанови про накладення арешту на цей об'єкт нерухомості фактично є скасуванням підстави накладення арешту, у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» скасування арешту судом є підставою для винесення постанови державним виконавцем про зняття арешту та заявлена вимога є фактично вирішенням спору на майбутнє, однак суд у відповідності до положень КАС України захищає тільки порушені права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» обґрунтовані та підлягають задоволенню в частині скасування постанови Відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції №30908821 від 09.02.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а в частині зобов'язання відповідача винести постанову про зняття арешту з зазначеного нерухомого майна, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (пр-т. Московський, 28-А, м. Київ, 04655, ) до Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області (вул. Заводська, 19, м. Біляївка, Одеська область, 67600), третя особа - ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) про скасування постанови Відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції №30908821 від 09.02.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язання Біляївського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області винести постанову про зняття арешту з нерухомого майна - предмета іпотеки, а саме: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває в іпотеці ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», на підставі іпотечного договору від 24.12.2007 року - задовольнити частково.

Скасувати постанову Відділу ДВС Біляївського районного управління юстиції №30908821 від 09.02.2012 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» - відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 295 КАС України, учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повної постанови суду.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ перехідних положень КАС України апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л. І. Свида

.