Справа № 820/6315/17
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 лютого 2018 р. № 820/6315/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бадюкова Ю.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області, Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2А.) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі відповідач - 1, ГУ ДФС у Харківській області), Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі відповідач - 2, Центральна ОДПІ), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд скасувати повідомлення рішення Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління Державної Фіскальної служби у Харківській області від 24.05.2016 № НОМЕР_1, яким ОСОБА_2 донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 17587, 70 грн. та штрафну санкцію в розмірі 4396, 93 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що у березні 2016 року було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської діяльності (незалежної професійної) діяльності за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року за наслідками якої було складено акт № 1094/20-30-13-04/НОМЕР_2 від 04.04.2016 року, згідно висновків якого перевіркою було встановлено порушення ОСОБА_2 ст.ст. 49, 164, 167, 168, 176, 179 Податкового кодексу України через не включення нею до загального річного оподаткування доходу за 2014 рік суми анульованого (прощеного) кредитором боргу 104890,03 грн., не нарахування з цього доходу податку на доходи фізичних осіб у сумі 17587,70 грн. та несплата його в установленому порядку до бюджету, у звязку з чим застосовано штрафну санкцію на підставі ст. 132.1 в розмірі 4396, 93 грн. На підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 24.05.2016 №, яким ОСОБА_2 донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 17587,70 грн. та штрафну санкцію в розмірі 4396,93 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення на адресу позивачки не надходило та податковим органом не вручалося. Позивач вважає винесене податкове повідомлення-рішення необгрунтованим, протиправним та таким, що винесене без належних на те правових підстав.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження разом з інформацією про процесуальні права та обовязки була надіслана відповідачу та отримано 26.12.2017 року.

Ухвалою від 22.01.2018 року залучено до участі в розгляді справи в якості другого відповідача Центральну обєднану державну податкову інспекцію м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (а.с. 44-45).

Представник відповідачів -1, та 2 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що фахівцями контролюючого органу за даними центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за IV квартал 2014 р. було встановлено, що позивач отримав додаткове благо за ознакою 126 у вигляді суми боргу платника податків, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкротства у розмірі 104890, 03 грн.

У звязку із отриманням зазначеної інформації контролюючий орган звернувся до ПАТ «КБ «НАДРА», у відповідь на що банком було надіслано лист відповідно до якого Центральну ОДПІ м. Харкова було повідомлено, що відповідно до ч. д) 164.2.17 п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України банком була списана кредитна заборгованість ОСОБА_1 відповідно до додаткової угоди №3 від 08.10.2014 р. до кредитного договору №6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 р.

Окрім того, у листі було зазначено, що ОСОБА_2 було повідомлено про вказане списання відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Враховуючи те, що згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність» інформація зазначена у додатковій угоді №3 від 08.10.2014 р. до кредитного договору №6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 р. містить банківську таємницю, то зазначена додаткова угоду до контролюючого органу надана не була.

Враховуючи те, що інформація з ознакою 126 була відображена ПАТ «КБ «НАДРА» належним чином та своєчасно, таким чином банком було виконано всі функції податкового агента відповідно до вимог чинного податкового законодавства.

Але, всупереч приписам п.п. 164.2.17. п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, позивачем не було виконано свого обов'язку щодо відображення суми анульованого (прощеного) боргу у річній податковій декларації та відповідно не було сплачено суму податку.

Так, відповідно до п.п. 164.2.17. п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді, зокрема, суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Щодо, посилання позивача на невідповідну процедуру проведення перевірки відповідач зазначає, що після отримання податкової інформації від банківської установи про те, що Позивачу було прощену суму у розмірі 104890,03 грн., Центральна ОДНІ звернулась із запитом про надання документів від 05.06.2015 р. №9449/10/20-30-1701-23/13 до ОСОБА_2, але зазначений лист повернувся у зв'язку із закінченням термінів зберігання. Після чого, контролюючи органом було направлено наказ про проведення перевірки №150 від 15.02.2016 р. та направлення на проведення перевірки, які також були повернені з причини закінчення терміну зберігання.

Окрім того, за закінченням терміну зберігання були повернуті листи якими на адресу Позивача було направлено копію акту про результати проведення перевірки та оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Як зазначає відповідач, відповідно до п.42.2 ст.42 Податкового Кодексу України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Отже, як вказує відповідач у своєму відзиві, контролюючим органом було вжито всі передбачені податковим законодавством заходи спрямовані на отриманні інформації від платника податків та повідомлення його про початок проведення перевірки та її результати. У звязку з чим просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. ст. 12, 257 КАС України передбачено, що даний спір віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність позову щодо оскарження його рішення.

Відповідно до ч. 5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи положення ч. 11 ст. 126 КАС, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачем з ВАТ КБ «Надра» був укладений договір «Кредитування комерційного автотранспорту» №6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 року та отримано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 98760,00 грн. в порядку та на умовах, визначених договором. В якості забезпечення виконання обов'язків по вказаному кредитному договору зазначено автомобіль VOLKSWAGEN Transport, 2004 року випуску, білого кольору, шасі №WV1ZZZ7HZ4H035595, реєстраційний номер АХ 2755ВМ, який зареєстрований в ВРЕР №1 ГУМВС м. Харкова 18.07.2008р., який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС126464, виданого тим же ВРЕР та передано банку в заставу (а.с. 37).

Актом приймання-передачі автотранспортного засобу від 10.07.2013 року прийнято на зберігання зазначений транспортний засіб представником банку (а.с.38).

11 листопада 2010 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» підписано Додаткову угоду №1 до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 року (а.с. 14-17).

11 листопада 2010 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» підписано Додаткову угоду №2 до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 року з зазначенням графіку погашення суми заборгованості до 17.07.2013 року (а.с. 18).

08.10.2014 року між позивачем та ВАТ КБ «Надра» підписано Додаткову угоду № 3 до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 року про списання кредитної заборгованості (а.с. 51).

ПАТ «КБ «Надра» відобразило у відомостях за формою 1-ДФ за ІV квартал 2014 року дохід ОСОБА_2 за ознакою « 126» (дохід, отриманий платником податку як додаткове благо) у вигляді суми боргу платника податку в розмірі 104890, 03 грн., анульованого кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства відповідно до пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України про що свідчить відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Міністерства доходів і зборів України про суми виплачених доходів вд 31.03.2015 року № 119396 (а.с. 52, акт перевірки (а.с. 61).

Відповідач звернувся до ПАТ «КБ «НАДРА» із запитом № 8605/10/20-30-17-01-23 від 20.05.2015 року, у відповідь на який банком було надіслано лист № 3909 від 24.06.2015 року відповідно до якого Центральну ОДПІ м. Харкова було повідомлено, що відповідно до ч. д) 164.2.17 п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України банком була списана кредитна заборгованість ОСОБА_1 відповідно до додаткової угоди №3 від 08.10.2014 р. до кредитного договору №6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 р. (а.с. 51).

Центральна ОДНІ звернулась із письмовим запитом про надання інформації та документів від 05.06.2015 р. №9449/10/20-30-1701-23/13 до ОСОБА_2 (а.с. 53), але зазначений лист повернувся із зазначенням причини його невручення у зв'язку із закінченням термінів зберігання, що підтверджується копією поштового конверта із довідкою поштового відділення ф. № 20 (а.с. 54).

15.02.2016 року Центральною ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області був прийнятий наказ №150 «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_2» про проведення перевірки з 24.03.2016 року терміном на 5 днів (а.с. 55) та виписано повідоломлення від 16.02.2016 року №14 про проведення з 24.02.2016 року за адресою податкового органу м. Харків, пр-т Науки, 9, к. 125-А, невиїзної перевірки.

Копії вказаного наказу та повідомлення були направлені позивачу, що підтверджується копіями фіскального чека від 16.02.2016 року та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з поштовим конвертом з причинами невручення листа по закінченню терміну зберігання (а.с. 57, 58).

На підставі наказу Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 15.02.2016 року №150 посадовими особами контролюючого органу була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства України.

Результати перевірки оформлені відповідним актом № 1094/20-30-13-04/НОМЕР_2 від 04.04.2016 року "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 щодо достовірності, повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб з окремих видів доходів, відмінних від здійснення господарської (незалежної професійної) діяльності за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року"( а.с. 60-62).

Згідно висновків вказаного акту перевіркою встановлені наступні порушення:

- пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, 167.1 ст. 167, пп.168.1.3 п.168.1 ст. 168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із мінами та доповненнями) в результаті чого у 2014 році було занижено податок на доходи фізичних осіб у розмірі 17587,70 грн., отриманий у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням;

- п.п. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, пп. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року.

На підставі вказаних висновків відповідачем було прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 24 травня 2016 року, яким було збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 17587,70 грн. та накладено штрафні санкції на суму 4396,93 грн.

Згідно п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Статтею 78 ПК України встановлено особливості проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п.п.78.1.1 п.78.1 ст. 78 ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту

Пунктом 78.4 ст. 78 ПК України (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Пунктом 79.2 ст. 79 ПКУ встановлено, що, документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

При цьому, суд звертає увагу на допущені відповідачем порушення п. 78.4 ст. 78 та п. 79.2 ст. 79 ПК України, а саме, - з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення позивач не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до початку перевірки.

За правовим висновком, щодо застосування норм права, який викладений колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 27.01.2015 року по справі № 21-425а14, - «аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої».

Суд зазначає, що податковий орган не вжив заходів щодо ознайомлення позивача з прийнятим наказом, у звязку з чим у нього не було правових підстав для початку проведення перевірки та було порушено пп. 78.1.1 п. 78.1, п. 78.4 статті 78 та п. 79.2 статті 79 Податкового кодексу України.

Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 зазначеного Кодексу загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Згідно з абз. д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 цього Кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України).

При цьому, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 ПК України дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України;

д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е) спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Визначальною ознакою доходу платника податку, як обєкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Так, пп. 2.2.3 п. 2.2 розд. 2 догору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 року, п. 2.7 та п. 4 додаткової угоди від 11.11.2010 р. №1 до нього передбачено порядок сплати пені та штрафів, а також відповідальність позичальника за порушення умов договору та додаткової угоди до нього у вигляді пені та/або штрафу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 цього Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК України).

Відносини, що виникають між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства.

Нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобовязання перед третьою особою банком.

Прощена неустойка у вигляді пені та штрафів не є доходом і додатковим благом, сума кредиту надається безпосередньо позичальнику, а неустойка ним не отримується, та при цьому, банківська установа вправі на свій розсуд визначати доцільність її стягнення.

Тобто, пеня та/або штраф за несвоєчасну сплату зобовязання, нарахована банком відповідно до умов договору та анульована за його рішенням, не є доходом платника податків в розумінні вимог Податкового Кодексу України, який підлягає оподаткуванню в порядку абз. "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового Кодексу України.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить даних про розмір складових боргу заборгованості зі сплати кредиту, відсотків, пені або штрафу, а тому відповідачем не доведено, що позивач отримав доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи.

Посилання відповідача на те, що згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність» інформація, яка зазначена у додатковій угоді №3 від 08.10.2014 р. до кредитного договору №6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 р. містить банківську таємницю, через що зазначена додаткова угоду до контролюючого органу надана не була, не може бути прийнята до уваги суду позаяк статтями 234, 287-290 ЦПК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено право звернення до суду із відповідною заявою про розкриття інформації, що містить банківську таємницю.

У звязку з цим суд також дійшов висновку про те, що у даному випадку списання кредитної заборгованості позивачу суми боргу за кредитним договором відбулося не за власним рішенням кредитора, а за угодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до кредитного договору, а саме Додаткової угоди № 3 від 08.10.2014 р. до договору «Кредитування комерційного автотранспорту» № 6/5/2008/980-К/195 від 18.07.2008 року про списання кредитної заборгованості.

Згідно з підпунктом 159.4.1 пункту 159.1 статті 159 ПК (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) за рахунок створеного страхового резерву банк відшкодовує заборгованість, яка визначена безнадійною відповідно до методики, встановленої Національним банком України.

На виконання наведеної норми Постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 172 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 7 наведеного Порядку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента.

З аналізу наведених норм слідує, що поняття відшкодування (списання) боргу не є припиненням (анулюванням, прощенням) зобов'язань боржника щодо сплати боргу та не підпадає під вимоги підпункту «д» підпункту164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК.

Таким чином, у разі відшкодування (списання) банком боргу за відсутності рішення про припинення (анулювання, прощення) зобов'язань боржника щодо сплати боргу, суми боргу не є додатковим благом платника податків, а відтак не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, з якого, банк, як податковий агент, має утримувати суми податку.

Відповідно до п.3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 року №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011 року за №46/18784, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 24.05.2016 року № НОМЕР_1 прийняте Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управлінням Державної фіскальної служби України у Харківській області на підставі висновків акта перевірки № 1094/20-30-13-04/НОМЕР_2 від 04.04.2016 року є протиправним.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про скасування податковогог повідомлення - рішення підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області, Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 24.05.2016 року № НОМЕР_1, яким ОСОБА_2 донараховано податок на доходи фізичних осіб у сумі 17587,70 грн. та штрафну санкцію в розмірі 4396, 93 грн.

Стягнути з Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (проспект Науки, 9, м. Харків, 61166 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61202) у розмірі 680,00 грн. (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13 лютого 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.