Справа № 243/9212/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року справа №243/9212/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Сіаченка І.В., суддів Шишова О.О., Сухарька М.Г., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2017 року (повний текст складено 4 грудня 2017 року в м. Словянськ) у справі № 243/9212/17 (суддя в 1 інстанції Сидоренко І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 3 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Краматорську та Словянську сержанту ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського 3 роти батальйону Управління патрульної поліції у м. Краматорську та Словянську сержанту ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Даний адміністративний позов мотивований тим, що 09 жовтня 2017 року, о 10 год. 20 хв., позивач керував автомобілем ЗАЗ TF 698К, державний номерний знак НОМЕР_1 по дорозі по вул. Світлодарській у напряму вул. Свободи, у м. Словянську Донецької області зі швидкістю 30 км/год у правому боці дороги. Його зупинила відповідач і повідомила про те, що він нібито порушив п. 15.9е та п. 15.10а Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), а саме, нібито він, керуючи транспортним засобом, порушив правила зупинки та стоянки, а саме: здійснив зупинку ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, позначених дорожнім знаком 5.41.1, та винесла постанову серії БР № 504790 від 09.10.2017, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. Вважає таку постанову незаконною і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідач не вказала ані свого прізвища, ані посади, ані спеціального звання. Також, позивач не здійснював зупинку по віл. Торській біля б. 53а у м. Словянську, а здійснив зупинку, керуючи транспортним засобом, тільки по вул. Світлодарській у м. Словянську на вимогу відповідача, тобто у даному випадку відсутній субєкт правопорушення і як наслідок субєктивна сторона правопорушення, що в цілому виключає його склад. Більш того, в матеріалах справи відсутні докази події правопорушення, тобто того, що нібито здійснював зупинку по вул. Торській біля будинку 53а у м. Словянську. В матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, міститься лише постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача. Вказана постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності враховано пояснення позивача, надано можливість скористатися юридичною допомогою, розяснено її права та обовязки, враховано особу порушника, розглянуто клопотання в разі їх наявності.

Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правильно кваліфікував дії правопорушника та застосував до нього стягнення, передбачене санкцією даної статті. Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що протокол про вчинене адміністративне правопорушення складений не був, відповідачем одразу була винесена оскаржувана постанова. Судом першої інстанції зазначено, що поліцейська ОСОБА_2 не зобовязана була складати протокол про адміністративне правопорушення. Посилання позивача на ту обставину, що він оспорював допущене ним порушення, що є підставою для обовязкового складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд до уваги не прийняв, оскільки ч.5 ст. 258 КУпАП передбачає обовязкове складання протоколу про адміністративне правопорушення, якщо особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, крім випадків, в тому числі, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що поліцейським роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Краматорську та Словянську ОСОБА_2 були враховані всі обставини, що підлягають з'ясуванню, а саме було виявлено правопорушення та надана правова, законна кваліфікація неправомірним діям ОСОБА_1, та дійшов висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачем всупереч КУпАП не проведено дій по розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачених приписами ст.ст. 256, 276, 278, 279. Разом з тим, апелянт вважає, що відповідачем будь-яких доказів щодо правомірності винесення постанови про адміністративне правопорушення позивача до адміністративної відповідальності не надано, будь-які докази, що підтверджують його вину у вчиненні вказаного в постанові правопорушення, в матеріалах справи відсутні.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст.311 Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VІІІ «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ) до повноважень поліції віднесено регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з вимогами ст. 40 Закону № 580-VІІІ поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Враховуючи вищенаведені вимоги ст. 40 Закону № 580-VII, колегія суддів приймає до уваги відеозапис з камери № АН00005 як належний та допустимий доказ при розгляді даної справи в розумінні ст. 77 КАС України.

Під час патрулювання 09.10.2017 Поліцейським роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Краматорську та Словянську ДПП сержантом поліції ОСОБА_2 було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме: о 10 год. 20 хв. в м. Словянську по вул. Торська, біля буд. 53А, водій, керуючи транспортним засобом ЗАЗ ТР 698К, номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку та подальшу стоянку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком № 5.41.1, а саме: безпосередньо на зупинці для маршрутних транспортних засобів. На момент виявлення правопорушення поліцейськими, позивач в транспортному засобі не знаходився, але через деякий час було помічено, як позивач сідає у своє авто та починає рух.

Після зупинки транспортного засобу позивача поліцейський підійшов, належним чином представився, пояснив причину перевірки документів та попросив предявити відповідні документи.

Факт розяснення прав та обовязків позивачу було зафіксовано на камеру поліцейського АН 00005. яка була закріплена на форменому одязі поліцейського. Згідно зі ст. 285 КУпАП ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом Постанови та вручено її копію, про що свідчить підпис позивача у графі № 10. Клопотань позивач не заявив.

Посилання позивача на те, що в його автомобілі був не він, а стороння людина, не знайшли свого підтвердження, оскільки вони спростовуються дослідженим диском з відеозаписом, на якому чітко видно, що в транспортному засобі позивача, який стояв під забороненим знаком зупинки більше 5 хвилин, був саме позивач. Не заперечував він цього факту і при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Пунктами 15.9 «е», 15.10 «а» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) зазначено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. Стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка. Дорожній знак під номером 5.41.1 застосовується для позначення пункту зупинки автобуса.

Виходячи з наведеного, колегія суддів доходить до висновку, що та обставина, що ОСОБА_1 о 10 год. 20 хв. в м. Словянську по вул. Торська, біля буд. 53А, керуючи транспортним засобом ЗАЗ ТР 698К, номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку та подальшу стоянку транспортного засобу ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком № 5.41.1, а саме: безпосередньо на зупинці для маршрутних транспортних засобів, порушуючи цим п.п. 15.9 «е» та 15.10 «а» ПДР України, знайшла своє підтвердження в суді.

Також, відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 N 5-рп/2015 положення ч.1 ст. 276 КУпАП, необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: ОСОБА_3 Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. Місто Словянськ є окремою адміністративно-територіальною одиницею, на яку поширюється юрисдикція Управління, щодо розгляду відповідної категорії справ про адміністративні правопорушення посадовими особами Управління. Інспектором патрульної поліції м. Краматорська та Словянська, як посадовою особою Управління, було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено Постанову в межах м. Словянська, а саме за місцем вчинення адміністративного правопорушення. Більш того, після ухвалення вказаного рішення Конституційним судом було змінено положення КУпАП, які регламентують процедуру розгляду справ про адміністративні правопорушення. Стосовно норм КУпАП в новій редакції Конституційним Судом України не давалась правова оцінка на предмет неконституційності.

Отже, приймаючи до уваги, що мало місце порушення позивачем ПДР України, колегія суддів вважає дії поліцейського 3 роти батальйону Управління патрульної поліції ОСОБА_2 по складанню оскаржуваної постанови цілком обґрунтованими та правомірними.

Частина перша статті 122 КУпАП передбачає відповідальність, в тому числі, за порушення правил зупинки, стоянки у вигляді штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В оскаржуваній постанові відповідачем зазначено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, за що до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що відповідач правильно кваліфікував дії правопорушника та застосував до нього стягнення, передбачене санкцією даної статті.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що протокол про вчинене адміністративне правопорушення складений не був, відповідачем одразу була винесена оскаржувана постанова. Вирішуючи питання про правомірність таких дій відповідача ОСОБА_2 колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 222 КУпАП зазначено, що органи національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі за частинами першою та другою статті 122 КУпАП.

Статтею 258 КУпАП встановлені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, в тому числі: у випадку притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Проаналізувавши вищенаведені законодавчі положення та приймаючи до уваги обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що поліцейський ОСОБА_2 не зобовязана була складати протокол про адміністративне правопорушення. Посилання позивача на ту обставину, що він оспорював допущене ним порушення, що є підставою для обовязкового складання протоколу про адміністративне правопорушення, суд до уваги не приймає, оскільки, як вище зазначено, ч.5 ст. 258 КУпАП передбачає, обовязкове складання протоколу про адміністративне правопорушення, якщо особа оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, крім випадків, в тому числі, притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху.

При таких обставинах доводи апелянта щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення не є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язані з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, відповідно до ст. 33 КУпАП (загальні правила накладення стягнення за адміністративне правопорушення) при накладення стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення. особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують та обтяжують відповідальність, окрім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Тобто, діючим законодавством передбачено, що при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, вищевикладені обставини не встановлюються.

Таким чином, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що поліцейським роти 3 батальйону Управління Патрульної поліції в м. Краматорську та Словянську ОСОБА_2 були враховані всі обставини, що підлягають з'ясуванню, а саме було виявлено правопорушення та надана правова, законна кваліфікація неправомірним діям ОСОБА_1, та доходить до висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею ст. 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 309, 311, 315, 316 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Словянського міськрайонного суду Донецької області від 4 грудня 2017 року у справі № 243/9212/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді О.О. Шишов

ОСОБА_4