Справа № 824/177/18-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпечені позову

20 лютого 2018 р. м. Чернівці справа № 824/177/18-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Левицький В.К., розглянув заяву про забезпечення позову за позовної заявою ОСОБА_1 Михайлівани до ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 32521811 від 24.11.2016 р., що винесено на підставі договору іпотеки серія та номер ВЕЕ/026408,026409 від 01.03.2007 р., про реєстрацію права власності за ПАТ "Приватбанк", на квартиру, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Київська, №27/1.

Одночасно з адміністративним позовом позивачкою подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ПАТ "Приватбанк" здійснити відчуження квартири, що знаходиться за адресо.: м. Чернівці, вул. Київська №27/1.

В обґрунтування заяви позивачка зазначала, що невжиття задів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, внаслідок продажу спірного майна третім особам від імені ПАТ "Приватбанк".

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи приписи ст. 154 КАС України, суд вважає за можливе розглянути клопотання про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали адміністративного позову, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 цієї статті Кодексу забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС України).

Відповідно до положення ч. 1 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Із змісту поданої заяви вбачається, що позивачка просить заборонити відповідачу здійснити відчуження квартири, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Київська №27/1.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 2 Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. N 1952-IV (далі - Закон N 1952-IV) державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав; державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону N 1952-IV державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.11.2016 р. №73818442 право власності на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, загальною площею 53,1 кв.м, житлова площа 34 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, 22.11.2016 р. зареєстроване за публічним акціонерним товариством комерційний Банк "Приватбанк" на праві приватної власності. Підставою виникнення права власності є договір іпотеки, серія та номер ВЕЕ/026408,0266409, виданий приватним нотаріусом ОСОБА_3

Докази визнання вказаного договору іпотеки припиненим, припинення обтяження нерухомого майна та зобовязання повернути документи на предмет іпотеки, позивачкою до суду не надано.

Суд також зазначає, що позивачкою не надано доказів щодо існування достатнього обґрунтованого припущення, що не вжиття заходів по забезпеченню позову може привести до несприятливих наслідків для її прав до постановлення судового рішення.

З матеріалів позову видно, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці, знаходиться цивільна справа №727/8928/17-а за позовом публічного акціонерного товариства комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про виселення її з квартири, яка знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Київська, №27/1.

Отже, позивачкою будь-яких доказів на підтвердження того, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних її прав або інтересів, за захистом яких вона звернувся, до суду не надано. Також позивачкою не надано доказів та не обгрунтовано очевидності ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення її прав, свобод або інтересів таким рішенням.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви позивачки про забезпечення адміністративного позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 150, 154, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 256 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295 - 297 КАС України.

Суддя В.К. Левицький