Справа № 826/1685/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2018 року № 826/1685/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів Келеберди В.І., Літвінової А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
До Кабінету Міністрів України, Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо видання підзаконного нормативно-правового акта - постанови № 141 від 02.03.2016, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України та порушує вимоги статей 1, 2, 13 Закону № 3551 на отримання грошової допомоги до 5 травня 2016 року інвалідом війни ІІІ групи в розмірі, меншому 7 (семи) мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язати Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради сплатити разову грошову допомогу інваліду війни ІІІ групи відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік у розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведеної виплати в розмірі 2310, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 до 5 травня у 2016 році отримав грошову допомогу у розмірі 2310,00 грн, в той час як за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551) йому передбачена грошова допомога в розмірі 7910,00 грн. Позивач вказав, що при виплаті суми у меншому розмірі названої допомоги Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради (далі - Департамент) керувався постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141, яку він вважає протиправною, оскільки вона суперечить Конституції України та Закону № 3551. Просив розгляд справи проводити без його присутності.

Від Департаменту надійшли до суду клопотання про проведення судового засідання за наявними матеріалами справи без участі представника та письмові заперечення на позов, у яких Департамент просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на п. 26 Р. VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, в якому передбачено, що норми ст. 13 Закону № 3551 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Представник Кабінету Міністрів України подав до суду письмові заперечення на позов, у яких проти задоволення останнього заперечував у повному обсязі з тих же підстав, що і Департамент, однак, також наголосив, що у 2014 році діяли одночасно і норми Закону № 3551 і постанова Кабінету Міністрів України, у зв'язку з чим була сформована судова практика з правовою позицією, що у спірних правовідносинах слід застосовувати Закон № 3551. У 2016 році Закон № 3551 розмірів допомоги не передбачає, з огляду на що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Суд відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України здійснював розгляд справи у порядку письмового провадження.

Разом з тим, 15.12.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України шляхом викладення його в новій редакції.

Відповідно до пп. 10 п. 1 Р. VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

До суду Департаментом було подано клопотання про закриття провадження у даній справі в частині, оскільки у справі № 591/4700/16-а було розглянуто спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а рішення набрало законної сили.

Розглянувши дане клопотання, суд вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки одна з підстав заявленого позову - позовна вимога про скасування постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016, що відрізняє даний спір від розглянутого.

Крім того, до суду надійшло клопотання від Кабінету Міністрів України про залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Підстав для задоволення вказаного клопотання колегія суддів також не вбачає, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався отримавши відмову Департаменту, датовану 04.08.2016, в якій підставою для відмови було зазначено оскаржувану позивачем Постанову.

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 27.01.2017, отже шестимісячний строк звернення до суду ОСОБА_1 не пропущено.

Також суд не вбачає належних та обґрунтованих підстав для задоволення клопотання позивача про звернення до Верховного Суду щодо вирішення питання про конституційність спірної постанови № 141 від 02.03.2016.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є інвалідом війни 3 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 19.03.2015, та користується пільгами, встановленими ст. 13 Закону № 3551.

В 2016 році, згідно платіжного доручення від 11.04.2016 № 4035, до 5 травня позивачу була здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги в розмірі 2310 грн згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова № 141).

27.07.2016 позивач звернувся до Департаменту із зверненням, в якому просив доплатити допомогу до 5 травня у розмірі 5810,00 грн, однак останній листом від 04.08.2016 № 4-358/12.02-38 відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті вказаної доплати, посилаючись на те, що статтею 95 Конституції України визначено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначається виключно законом України про Державний бюджет України.

Також відповідач зазначив, що розмір разової щорічної допомоги у 2016 році для учасників бойових дій визначено постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

З урахуванням наведеного вище, вважаючи Постанову № 141 протиправною, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування та, на цій підставі, зобов'язання Департаменту виплатити недоотриману грошову допомогу до 5 травня.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону № 3551 щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Вказану зміну визнано неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22.05.2008.

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (далі - Закон № 79), який набув чинності 01.01.2015, Р. VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону № 79 Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» - у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), інвалідам війни ІІІ групи - у розмірі 2310 гривень.

У Рішенні Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Суд зазначає, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.10.2017 у справі № 569/4397/17.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що законодавець делегував право визначення розміру грошової допомоги Кабінету Міністрів України.

Отже, приймаючи оскаржувану постанову, відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачений Конституцією України та законами України.

Крім того, враховуючи, що Закон № 79 прийнятий пізніше Закону № 3551, то в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України № 79.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України щодо видання постанови № 141 від 02.03.2016, як такої, що суперечить вимогам ст. 22 Конституції України та порушує вимоги статей 1, 2, 13 Закону № 3551 на отримання грошової допомоги до 5 травня 2016 року інвалідом війни ІІІ групи в розмірі, меншому 7 (семи) мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, суд вважає, що виплачуючи позивачу в 2016 році допомогу до 5 травня в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141, Департамент діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, отже, підстави для зобов'язання останнього сплатити разову грошову допомогу інваліду війни ІІІ групи відповідно до ст. 13 Закону № 3551 за 2016 рік у розмірі 7 (семи) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведеної виплати в розмірі 2310, 00 грн, відсутні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді: В.І. Келеберда

А.В. Літвінова