Справа № 826/3417/17
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

01 лютого 2018 року справа №826/3417/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С. та представників:

позивача: Кононенка В.П.;

відповідача: Єфіменко К.О.

розглянувши у судовому засідання адміністративну справу

за позовомПідприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" (далі по тексту - позивач, ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА")
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту - відповідач, Офіс)
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року №
На підставі частини третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 01 лютого 2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення (скорочене рішення).

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, у зв'язку із тим, що господарські операції із контрагентом-постачальником ТОВ НВП "Стандарт" підтверджені належним чином оформленими первинними документами та податковими накладними, є реальними та відповідають дійсному економічному змісту, а Підприємством з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування даних податкового обліку в частині податкового кредиту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 квітня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/3471/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому повністю підтримав висновки акта перевірки та просив відмовити у задоволені позову.

Під час судового розгляду позивач зміни назву з Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" на ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" та місцезнаходження.

В судовому засіданні 01 лютого 2018 року представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення Офісу від 23 грудня 2016 року № згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 198.1, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України ПІІ "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2015 року на 345 909,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 86 477,00 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 07 грудня 2016 року №2075/28-10-41-08/23393195 "Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Підприємства з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" (код ЄДТПОУ 23393195) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ПВП "Стандарт" () за жовтень 2015 року" (далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки встановлено порушення позивачем вимог пунктів 198.1, 198.3, 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування за жовтень 2015 року в розмірі 345 909,00 грн.

Вказані в акті перевірки порушення обґрунтовані безпідставним віднесенням до складу податку на додану вартість відповідних сум вартості придбаних товару (насіння соняшника) по відносинам із ТОВ НВП "Стандарт" у зв'язку із не доведенням реальності господарських операцій, а саме: перевірку проведено на підставі ухвали Ковпаківського районного суду міста Суми від 25 грудня 2016 року у рамках кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 205, 212, 266 Кримінального кодексу України; в ході досудового розслідування встановлено, що у період 2014-2015 року на території міста Суми зареєстровано ТОВ НВП "Стандарт"; за даним аналізу бази даних ДФС у розрізі контрагентів встановлено, що близько 75% витрат підприємства сформовано на рахунок господарських взаємовідносин з ФГ "Дніпро 97", щодо якого отримано інформацію про фіктивність, відсутність придбання товарно-матеріальних цінностей та необхідних потужностей для провадження господарської діяльності.

Згідно усталеної судової практики при розгляді справ даної категорії суду належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ПІІ "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" з його контрагентом - ТОВ НВП "Стандарт"; мету придбання та обставини використання придбаного товару у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

Наявні у справі докази підтверджують, що між ПІІ "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА" (покупець) та ТОВ НВП "Стандарт" (продавець) укладено договір купівлі-продажу №СР-00616 від 07 жовтня 2015 року, за умовами якого продавець зобов'язався поставити і передати у власність покупця соняшник (товарний) українського походження врожаю 2015 року на умовах EXW (франко-елеватор) (у редакції Інкотермс 2010) - ПАТ "Лебединське Хлібоприймальне підприємство".

Згідно з рахунками-фактурами від 09 жовтня 2015 року №09-10-15/2, від 12 жовтня 2015 року №12-10-15/2, від 13 жовтня 2015 року №13-10-15/2; видатковим накладними від 09 жовтня 2015 року №243, від 12 жовтня 2015 року №252, від 13 жовтня 2015 року №256; ТОВ НВП "Стандарт" поставило позивачу соняшник врожаю 2015 року на загальну суму 4 017 348,90 грн., у тому числі податок на додану вартість 669 558,15 грн.

Копій податкових накладних, виписаних ТОВ НВП "Стандарт", для доручення до матеріалів справи та оригіналів для огляду позивачем до суду не надано.

В оплату за поставлений товар позивач перерахував на рахунок продавця грошові кошти на повну суму вартості поставленого товару, що встановлено в акті перевірки, та підтверджується копіями платіжних доручень.

Згідно з актами прийому-передачі зерна від 09 жовтня 2015 року №18, від 12 жовтня 2015 року №19, від 13 жовтня 2015 року №20 та відповідними складськими квитанціями на зерно ПАТ "Лебединське Хлібоприймальне підприємство" зерно переоформлено з ТОВ НВП "Стандарт" на нового власника - ПІІ "ГЛЕНКОР ГРЕЙН УКРАЇНА".

За договором складського зберігання насіння соняшника від 09 жовтня 2015 року №50-С/ЗБ/2015, укладеним між позивачем, як поклажодавцем, та ПАТ "Лебединське Хлібоприймальне підприємство", як зерновий складом, останній зобов'язався прийняти насіння соняшника на зберігання.

Відповідно до акта надання послуг зерновий склад надав позивачу послуги зі зберігання соняшника, відвантаження та зважування соняшника на загальну суму 28 691,65 грн.

Підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає податковий кредит як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу наведених правових норм справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням; супроводження господарських операцій належним чином оформленими первинним документами та податковими накладними.

З акта перевірки вбачається, що позивач у податковій декларації з податку на додану вартість за жовтень 2015 року відобразив, зокрема, суми податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ НВП "Стандарт" у зв'язку із придбанням товару.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає тільки один випадок не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг) - це не підтвердження податковими накладними або оформлення з порушенням вимог чи не підтвердження митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6 статті 198).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагент позивача - ТОВ НВП "Стандарт", був зареєстрований як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, однак, не надання позивачем податкових накладних по спірним господарським операціям позбавляє суд можливості встановити їх відповідність вимогам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Вирішуючи питання про реальність виконання та отримання позивачем наданих послуг і виконаних робіт та їх придбання з метою використання у власній господарській діяльності, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У позовні заяві зазначено, що спірні партії насіння соняшника спрямовані з елеватора до ПАТ "Колос" для подальшої переробки, що відповідає статутній діяльності позивача.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували реальність господарських операцій із ТОВ НВП "Стандарт" та подальший рух придбаного насіння соняшника, наприклад, договори поставки чи переробки сировини, акти приймання-передачі, акти списання.

Посилання позивача на дослідження обставин реальності під час перевірки не приймаються судом до уваги, оскільки такі обставини мають бути встановлені судом та доведені належними та достатніми доказами.

У свою чергу надані позивачем копії первинних документів по взаємовідносинам із ТОВ НВП "Стандарт" лише фіксують господарські операції та не підтверджують їх товарність.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено, що здійснені ним господарські операції з ТОВ НВП "Стандарт" носять реальний характер, а придбаний товар пов'язаний із господарською діяльністю.

Отже, висновки акта перевірки про порушення позивачем норм Податкового кодексу України та завищення суми бюджетного відшкодування є обґрунтованими та не спростовуються матеріалами справи, тому зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість є правомірним, а позовні вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення від 23 грудня 2016 року № документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ПІІ "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Підприємству з іноземними інвестиціями "ГЛЕНКОР АГРІКАЛЧЕР УКРАЇНА" (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; код 23393195) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко