Справа № 755/14792/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Аліменка В.О. та Файдюка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року, що прийнята в порядку скороченого провадження, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в поновленні виплати пенсії, нарахування якої було зупинене з 01 червня 2015 року та зобов'язати нарахувати і виплатити пенсію за період з 01 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року вказаний адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Скаржник вказує на те, що виплату пенсії позивачу було зупинено з підстав визначених законом, а передумови для відновлення її виплати у період з 01 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року були відсутні. Також відповідач посилається на те, що позивач без поважних причин пропустила строк звернення до суду з даним позовом.

Позивач направила відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому зазначила, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні. ОСОБА_2 зазначає, що норми закону у частині зупинення виплати пенсій особам, на яких поширюється дія Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втратила чинність з 01 червня 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року - скасувати у частині виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Суд встановив, що з 2007 року ОСОБА_2 була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу». Після призначення вказаної пенсії позивач продовжувала працювати на посаді судді. З огляду на набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», виплату пенсії позивачу припинено із 01 квітня 2015 року.

У зв'язку з виходом у відставку з 09 лютого 2017 року ОСОБА_2 отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач вважає, що з 01 червня 2015 року Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов'язане було поновити виплату їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про державну службу», тому звернулася із заявою про нарахування та виплату пенсії за період з 01 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року.

Листом від 01 вересня 2017 року № 7384/13 позивачу було відмовлено у відновленні та виплаті пенсії за період з 01 червня 2015 року по 09 лютого 2017 року.

Не погоджуючись із такими рішенням Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24 травня 2016 року у справі № 21-948а16, відповідач з 01 червня 2015 року зобов'язаний був відновити виплату пенсії.

Колегія суддів не у повному обсязі погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», які були чинними до 31 грудня 2015 року, передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються.

З огляду на те, що ОСОБА_2 отримувала пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу», та продовжувала працювати на посаді судді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», з 01 квітня 2015 року відповідач припинив виплачувати пенсію позивачу.

Разом з тим, п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Суд встановив, що до 01 червня 2015 року та на даний час не прийнятий закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах. У зв'язку з цим, з 01 червня 2015 року норми та положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення втратили чинність.

Відтак, з 01 червня 2015 року робота позивача на посаді судді не давала їй права на призначення пенсії, про яку зазначено у ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу».

За таких обставин колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з 01 червня 2015 року виникли підстави для поновлення виплати ОСОБА_2 пенсії, передбаченої Законом України «Про державну службу».

Як вірно зазначив суд першої інстанції, такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що викладена у постанові від 24 травня 2016 року у справі № 21-948а16.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що з 01 січня 2016 року набули чинності зміни до ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу», які по іншому регулювали питання щодо підстав тимчасового припинення виплати пенсії окремим категоріям пенсіонерів.

Так, з 01 січня 2016 року ч. 4 ст. 37 Закону України «Про державну службу» діяли у редакції, яка передбачала, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Аналогічні обмеження були також встановлені на період з 01 січня 2017 року.

Згідно з адміністративним позовом, у період з 01 січня 2016 року по 09 лютого 2017 року ОСОБА_2 працювала на посаді судді, тобто на посаді, передбаченій Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Відтак, підстави для відновлення виплати позивачу пенсії, призначеної у 2007 році відповідно до Закону України «Про державну службу» у період з 01 січня 2016 року по 09 лютого 2017 року у відповідача були відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що редакція ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу», яка діяла з 01 квітня 2015 року є відмінною від редакції, що діяла з 01 січня 2016 року. Відповідно, висновок Верховного Суду України у справі № 21-948а16 не підлягає застосуванню до правовідносин, що розпочалися з 01 січня 2016 року.

Так, з 01 квітня 2015 року виплата пенсії припинялася у разі роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Натомість з 01 січня 2016 року виплата пенсії припинялася у разі роботи на посадах та на умовах, передбачених зокрема, Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Відмова Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладена в листі від 01 вересня 2017 року № 7384/13, у відновлені виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 09 лютого 2017 року є законною і обґрунтованою. Проте, підстави для відмови у відновленні виплати пенсії за період з 01 червня по 31 грудня 2015 року у відповідача були відсутні.

Оскільки вимога про зобов'язання Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві відновити виплату пенсії за період з 01 червня по 31 грудня 2015 року є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови у поновлені виплати пенсії, така вимога підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач також посилається на те, що даний адміністративний позов поданий після закінчення строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України у редакції, що діяла на час звернення до суду з даним позовом, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 100 КАС України у зазначеній редакції передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з висновком Верховного Суду України, що викладений у постанові від 01 березня 2016 року у справі № 161/20170/14-а, спори у справах, пов'язаних з пенсійними виплатами, мають розглядатися у межах звернення до адміністративного суду, тобто в межах шестимісячного строку.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо припинення виплати пенсії за період з 01 червня 2015 року по 20 вересня 2016 року могли бути заявлені у межах шестимісячного строку, а про порушення свого права на отримання пенсії позивач повинна була дізнатися з моменту припинення відповідних виплат.

Разом з тим, у межах даної справи ОСОБА_2 оскаржує відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відновленні виплати пенсії, а не дії щодо припинення її виплати.

У такому разі, за змістом наведеної постанови Верховного Суду України, строк звернення до суду обчислюється із дати отримання листа територіального органу Пенсійного фонду України.

Лист Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 7384/13 був підготовлений 01 вересня 2017 року. Адміністративний позов поданий до суду 29 вересня 2017 року, тобто у межах строку, встановленого ч. 2 ст. 99 КАС України у відповідній редакції.

Вимога про відновлення виплати пенсії, як раніше зазначалося, є похідню від вимоги про визнання протиправною відмови у вчиненні таких дій, а отже, також заявлена із дотриманням строку звернення до суду.

Відтак, доводи апеляційної скарги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві лише частково спростовують висновки суду першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, проте у частині рішення прийняв з порушенням вимог матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року - скасувати у частині.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити частково.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 за період з 01 січня 2016 року по 09 лютого 2017 року - скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

У іншій частині постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пп. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.О. Аліменко

В.В. Файдюк