Справа № 817/182/18
Суддя: Нор У.М.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2018 року м. Рівне №817/182/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М. за участю секретаря судового засідання Демчук І.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Федорук О.Ю.,

відповідача: представник Олексієвець І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області (33001, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Яворницького, буд. 34) звернулось до суду з позовною заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Замкова, буд. 29) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 09.01.2018 ВП 33138985 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виконав рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області ще у 2014 році, проте державним виконавцем тільки у 2017 році винесено спірну постанову від 09.01.2018 ВП 33138985 про стягнення виконавчого збору, яка винесена з порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, чинного на момент виконання рішення суду про здійснення перерахунку та виплати пенсії фізичній особі. Крім того, позивач зазначив, що за нормами чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, тому просив суд позов задовільнити та скасувати оспорювану постанову про стягнення виконавчого збору.

Ухвалою суду від 12.02.2018 відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 14.02.2018 з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, додавши, що рішення суду виконане позивачем, про що ще у 2014 році повідомлялось відповідача листом від 30.12.2014 №1584/08, проте жодних дій ним вчинено не було. Крім того, представник позивача наголосила на порушенні відповідачем положення частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, чинного на час винесення спірної постанови, відповідно до якої у разі закінчення виконавчого провадження якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Враховуючи те, що постанову про закінчення виконавчого провадження винесено державним виконавцем 22.11.2017, то спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 09.01.2018 ВП 33138985 винесена з порушенням встановленого Законом №1404-VIII строку. З таких підстав просила суд позов задовольнити.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача подала через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду відзив, зазначивши, що позивачем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII в частині несвоєчасного повідомлення про обставини, які є підставами для поновлення та завершення виконавчого провадження. Враховуючи те, що позивачем не було виконано рішення суду у встановлений строк для самостійного його виконання, оскільки на момент завершення виконавчого провадження виконавчий збір не було стягнуто з боржника, державним виконавцем правомірно та у відповідності до норм діючого Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII прийнято постанову про стягнення виконавчого збору. З таких підстав вважає позов безпідставним та необгрунтованим та просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову з підстав викладених у відзиві, покликаючись до норми статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, відповідно до якого порушення строків прийняття рішень та вчинення дій державним виконавцем не є підставою для їх скасування. Тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

У судовому засіданні 14.02.2018 було розпочато розгляд спору по суті та, з метою надання представникам сторін достатнього часу для підготування до судових дебатів, оголошено судом перерву до 15.02.2018 до 10:30 год.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини справи, заслухавши вступне слово представників сторін по суті позовних вимог та заперечень щодо предмета позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.12.2011 у справі №2-а-923/11 позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії з 20 березня 2011 року включивши до заробітної плати для розрахунку пенсії надбавку за роботу з таємними документами в розмірі 279,30 грн.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області від 02.05.2012 відкрито виконавче провадження ВП №33138985 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-923/11 виданого 22.05.2012 Здолбунівським районним судом Рівненської області та надано боржнику строк для самостійного виконання виконавчого документа до 01.06.2012 (а.с.9).

Вказана постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2012 ВП №33138985 направлена до УПФУ в Здолбунівському районі листом від 21.06.2012 за вих.№1645 (а.с.8).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012 К/9991/30506/12 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області на постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.12.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2012 у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, та зупинено виконання постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.12.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2012 (а.с.7).

10.09.2012 Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області звернулося до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області з заявою №3724/07 про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Вищого адміністративного суду України від 19.06.2012 К/9991/30506/12.

11.09.2012 заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області Черпак М.Л. виніс постанову про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-923/11 виданого 22.05.2012 Здолбунівським районним судом Рівненської області.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2014 К/9991/30506/12 касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі Рівненської області залишено без задоволення, а постанову Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.12.2011 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2012 у даній справі - без змін.

Листом від 22.06.2017 за №8631 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області направив до Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі вимогу виконавця щодо повідомлення у 3-денний термін про виконання рішення суду згідно з виконавчим документом.

Листом від 29.06.2017 №606/11.02 Рівненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило державного виконавця, що розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі 135258 від 30.12.2014 було проведено перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії з 20.03.2011 включивши до заробітної плати для розрахунку пенсії надбавку за роботу з таємними документами в розмірі 279 грн. 30 коп. Дане розпорядження було опрацьоване відділом контролю за призначенням та перерахунком пенсій ГУ ПФУ в Рівненській області та суму доплати до пенсії в розмірі 2787,08 грн. призначено до виплати. Згідно протоколу відділу контролю за призначенням та перерахунком пенсій ГУ ПФУ в Рівненській області від 16.01.2015 дана сума була зарахована на особовий рахунок стягувача. Тому управління Пенсійного фонду України просило закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання), з врахуванням ч.9 ст.27 цього ж Закону щодо відсутності підстав для стягнення судового збору (а.с.14).

22.11.2017 листом за №26082 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області направив до Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі для виконання та до відома постанову від 22.11.2017 про поновлення вчинення виконавчих дій ВП №33138985; а також листом за №26091 - постанову від 22.11.2017 про закінчення вчинення виконавчих дій ВП №33138985 з примусового виконання виконавчого листа №2-а-923/11 виданого 22.05.2012 Здолбунівським районним судом Рівненської області.

09.01.2018 листом за №246 відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області направив до Управління Пенсійного фонду України в Здолбунівському районі для виконання та до відома постанову від 09.01.2018 про стягнення виконавчого збору у сумі 12800,00 грн.

За вказаних обставин позивач звернувся до суду з позовом про скасування винесеної державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору від 09.01.2018 ВП 33138985.

Надаючи правової оцінки відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

На момент відкриття виконавчого провадження відповідно до постанови державного виконавця від 25.05.2012 ВП №33138985 був чинний Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV - державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (у редакції на момент відкриття виконавчого провадження), державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Частиною п'ятою цієї ж статті Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV було встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (чинного на момент відкриття виконавчого провадження), копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З системного аналізу вищезазначених норм статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, що зберігав чинність на момент відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Здолбунівським районним судом 22.05.2012 №2-а-923/11, вбачається, що обов'язковою умовою, яка передує винесенню постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є направлення державним виконавцем на адресу боржника копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше наступного робочого дня.

Проте, як встановлено судом, копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 ВП №33138985 було направлено державним виконавцем на адресу позивача лише 21.06.2012 листом за вих.№1645 (а.с.8), тобто через 26 днів після її винесення. По даному факту представник відповідача не заперечувала у судовому засіданні, проте з приводу вказаних обставин не змогла надати суду жодних пояснень.

При цьому, у постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 ВП №33138985 державним виконавцем встановлено строк для самостійного виконання виконавчого документа - до 01.06.2012.

У судовому засіданні представник відповідача підкреслила, що позивачем не було виконано рішення суду самостійно у добровільному порядку, позаяк 10-денний строк на добровільне виконання бере відлік з дати отримання постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Суд критично оцінює наведені доводи представника відповідача та зазначає, що частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (у редакції на момент відкриття виконавчого провадження) було чітко встановлено 7-денний строк на добровільне виконання рішення, який розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд вважає за необхідне зазначити, що строк для самостійного виконання виконавчого документа в силу норм частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV (у редакції на момент відкриття виконавчого провадження), бере відлік саме з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому у разі надання позивачу передбаченої законом можливості добровільного виконання постанови, він правомірно б розраховував на те, що за таких обставин виконавчий збір з боржника не стягується. Тобто, дії позивача по добровільному виконанню постанови державного виконавця мали б передбачувані та очікувані для позивача правові наслідки.

Однак, оскільки позивач був позбавлений права на добровільне виконання постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 ВП №33138985 через неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків та не надіслання позивачу постанови у встановлений строк, суд вважає, що вказані обставини не утворюють підстав для стягнення виконавчого збору враховуючи те, що саме з невиконанням у відведений для самостійного виконання рішення суду строк закон пов'язував стягнення з боржника виконавчого збору, а відтак відповідні негативні наслідки для позивача у даному випадку спричинені саме протиправними діями відповідача та є їх наслідком.

За таких обставин, порушення державним виконавцем частини п'ятої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, чинного на момент відкриття виконавчого провадження, фактично унеможливило виконання боржником (позивачем у справі) вказаного виконавчого документа у встановлений законом 7-денний строк для самостійного виконання рішення суду.

При цьому суд відхиляє посилання позивача до пункту першого частини п'ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, який набув чинності на момент винесення оспорюваної постанови державного виконавця, згідно до вимог якого виконавчий збір не стягується, зокрема, за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, оскільки Закон України «Про виконавче провадження» розділяє поняття рішень про стягнення боргу та виконання рішень про зобов'язання вчинити певні дії (рішення немайнового характеру), відтак вказані положення закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим суд зазначає, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Вказані висновки суду грунтуються на правовій позиції Верховного Суду України у постановах від 28.01.2015 та від 06.07.2015.

Вказане в повній мірі кореспондується з положеннями частини першої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016, та застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, відповідно до якої виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Як встановлено судом, постановою державного виконавця від 11.09.2012 ВП №33138985 було зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-923/11 виданого 22.05.2012 Здолбунівським районним судом Рівненської області, а постановою державного виконавця від 22.11.2017 ВП №33138985 поновлено вчинення виконавчих дій.

При цьому, у судовому засіданні, покликаючись на те, що виконавче провадження ВП №33138985 тривалий час було зупинене, представник відповідача не повідомила суду про вчинення певних виконавчих дій щодо примусового виконання постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.12.2011 у справі №2-а-923/11. В матеріалах справи також відсутні докази у підтвердження вчинення виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, хоча ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 12.02.2018 у відповідача витребовувалась судом відповідна інформація з доданням підтверджуючих документів щодо вчинення державним виконавцем виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП №33138985.

У ході судового розгляду представником позивача зазначалось, що по факту виконання постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.12.2011 у справі №2-а-923/11 повідомлялось державного виконавця листом від 30.12.2014 за №1584/08 з доданням розпорядження 135258 від 30.12.2014 про перерахунок пенсії ОСОБА_3 (а.с.10-12), а також додатково листами від 29.06.2017 за №606/11.02 (а.с.14) та від 06.11.2017 №994/11.02 (а.с.15), проте жодних дій зі сторони виконавчої служби вчинено не було.

У судовому засіданні представник відповідача не заперечувала про те, що про виконання рішення суду позивач повідомляв державного виконавця у 2017 році, однак виконавче провадження ВП №33138985 на той момент було зупинене, тому жодних дій зі сторони державного виконавця вчинено не було. При цьому представник відповідача заперечувала про повідомлення позивачем про виконання рішення суду листом від 30.12.2014 за №1584/08, а представник позивача не змогла надати суду належного підтвердження про відповідне повідомлення посилаючись на здачу матеріалів до архіву, відтак такі обставини не беруться судом до уваги.

Таким чином, за результатом досліджених у ході судового розгляду доказів судом встановлено, що жодних виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду у порядку Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV чи то Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII державним виконавцем не здійснювалось, та при цьому позивачем було виконано вимоги постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 25.05.2012 щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_3 ще 30.12.2014, тому суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для стягнення з позивача виконавчого збору.

Окрім того, положеннями частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, у редакції на момент виконання рішення суду позивачем, було передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Також суд враховує, що відповідно до пункту дев'ятого частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. А згідно з частиною третьою статті 40 цього ж Закону у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Суд відхиляє покликання представника відповідача до положень частини п'ятої статі 13 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, відповідно до якої порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. З приводу чого зазначає, що ані Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV, ані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII не встановлено обов'язку боржника повідомляти державного виконавця про обставини, що зумовлюють поновлення виконавчого провадження, натомість частиною першою статті 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII встановлено обов'язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Так, відповідно до частин першої статті 255 КАС України (у редакції до 15.12.2017) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору без вчинення державним виконавцем жодних виконавчих дій у межах виконавчого провадження ВП №33138985 з примусового виконання постанови Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30.12.2011, а також враховуючи ненадання у встановленому законом порядку боржникові строку для добровільного виконання рішення суду, є порушенням процедури щодо стягнення виконавчого збору, встановленої законом.

Згідно зі статтею 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За таких обставин ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставне стягнення державним виконавцем Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області з Рівненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області виконавчого збору за оспорюваною постановою, відтак спірна постанова від 09.01.2018 ВП 33138985 є неправомірною та підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб'єкта владних повноважень, пов'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У ході судового розгляду позивач не подав суду відповідних доказів про понесення витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (33028, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Замкова, буд. 29; ідентифікаційний код юридичної особи 34922678) від 09.01.2018 ВП 33138985 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12800,00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Суддя Нор У.М.