Справа № 826/15730/17
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 лютого 2018 року № 826/15730/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.

за участю секретаря судового засідання Хаюк К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомАпеляційного суду Рівненської області
до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
проскасування постанови в частині
В С Т А Н О В И В:

Апеляційний суд Рівненської області звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просив визнати нечинним та скасувати п. 3 постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р. серія ВП №55074438 від 6 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №817/20/17, виданого 19 червня 2017 року Рівненським окружним адміністративним судом щодо стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду у справі №817/20/17 Апеляційним судом Рівненської області 01 листопада 2017 року проведено нарахування ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік, за 15 календарних (11 робочих) днів у розмірі 4228,81 грн., про що повідомлено останнього листом від 01 листопада 2017 року.

Проте, 21 листопада 2017 року на адресу позивача надійшла постанова Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р. серія ВП №55074438 від 6 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №817/20/17, виданого 19 червня 2017 року Рівненським окружним адміністративним судом, якою надано строк для виконання постанови 10 днів та стягнуто виконавчий збір у розмірі 12800 грн.

Позивач не погоджується з даною постановою в частині стягнення виконавчого збору, оскільки ще до відкриття виконавчого провадження ВП №55074438 від 6 листопада 2017 року позивачем вчинені дії на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду.

У судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представники позивача підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заперечення проти позову обгрунтовані наявністю на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого листа від 19 червня 2017 року №817/20/17, виданого Рівненським окружним адміністративним судом, про зобов'язання Апеляційного суду Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік, за 15 календарних (11 робочих) днів, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року з урахуванням фактичного проведення виплат. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі заяви стягувача від 19 вересня 2017 року. Постановою державного виконавця від 06 листопада 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, надано боржнику 10-денний термін для виконання рішення суду та стягнуто виконавчий збір у відповідності до вимог статті 27 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 27 Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Оскільки Законом чітко визначено обов'язок державного виконавця вказувати в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору, а рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист не підпадає під випадки, визначені Законом, за яких виконавчий збір не стягується, вважає, що в діях державного виконавця відсутні будь-які порушення, відповідно постанова ВП №55074438 від 6 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження є такою, що винесена у відповідності з чинним законодавством та наданими законом повноваженнями.

В судовому засіданні було з'ясовано, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не має статусу юридичної особи та коду ЄДРПОУ, в той же час Відділ державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України має такий статус, та рахунки у банках. Тому в якості відповідача за згодою сторін визначено Департамент державної виконавчої служби в особі Відділу державної виконавчої служби Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

На підставі доводів і заперечень сторін, дослідження матеріалів справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, Рівненським окружним адміністративним судом винесено постанову від 13 березня 2017 року, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Апеляційного суду Рівненської області про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої грошової компенсації відмовлено повністю.

18 травня 2017 року Житомирським апеляційним адміністративним судом постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволені частково. А саме, зобов'язано Апеляційний суд Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік, за 15 календарних (11 робочих) днів, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, з урахуванням фактично проведених виплат.

На виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2017 року Рівненським окружним адміністративним судом 09 червня 2017 року видано виконавчий лист №817/20/17, який на підставі заяви ОСОБА_2 від 19 вересня 2017 року звернуто до примусового виконання Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченко М.Р. розглянута заява ОСОБА_2 та на підставі виконавчого листа №817/20/17, виданого 19 червня 2017 року Рівненським окружним адміністративним судом, відповідно до якого зобов'язано Апеляційний суд Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік, за 15 календарних (11 робочих) днів, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, з урахуванням фактично проведених виплат, відкрито виконавче провадження ВП №55074438 від 06 листопада 2017 року.

Пунктом 2 постанови ВП №55074438 від 06 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Пунктом 3 даної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12800 гривень.

Позивач не погоджується із пунктом 3 постанови державного виконавця ВП №55074438 від 06 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору, оскільки добровільно виконав рішення суду, про що стягувача повідомив листом від 01 листопада 2017 року №01.35/977/17.

В підтвердження зазначеному надав копію листа від 01 листопада 2017 року №01.35/977/17, адресованого стягувачу ОСОБА_2, та опис простої кореспонденції з відповідними відмітками щодо направлення кореспонденції адресату. Так, як ОСОБА_2 не прибув, йому повторно направлено листа від 24 листопада 2017 року №01.35/97/2017 з проханням повідомити номер розрахункового рахунку та реквізити фінансової установи для перерахунку коштів.

Вирішуючи спір, суд виходив з такого.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п'ятої статті 26 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Зокрема, за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

При цьому, відповідно до статті 10 цього Закону заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим законом.

З наведених положень статті 10 Закону вбачається вчинення державним виконавцем певних дій на виконання рішення суду або іншого органу, на підставі якого відкрито виконавче провадження.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

В контексті справи, що розглядається, предметом виконання є вимоги зобов'язального характеру щодо нарахування та виплати стягувачу грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку.

Системний аналіз статей 10, 27 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: - фактичне виконання судового рішення; - вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

За результатами аналізу положень статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» можна дійти висновку, що під час виконання рішень немайнового характеру державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення. Якщо рішення можливо виконати без участі боржника державний виконавець вживає заходів примусового виконання рішення, а якщо рішення неможливо виконати без участі боржника, державний виконавець після надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тобто не вживає жодних заходів примусового виконання рішення.

Таким чином, положення Закону України «Про виконавче провадження», що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору.

Оскільки рішення Житомирського апеляційного адміністративного суду, на виконання якого Рівненським окружним адміністративним судом видано 19 червня 2017 року виконавчий лист №817/20/17, могло бути виконано лише боржником і державний виконавець без участі боржника не міг виконати вказане рішення в примусовому порядку, відповідно, відсутні підстави для стягнення виконавчого збору з боржника у розмірі 12800 грн.

При цьому, суд зауважує, що позивач, як боржник у виконавчому провадженні ВП №55074438, ще до відкриття виконавчого провадження від 06 листопада 2017 року, вчинив дії на виконання рішення суду щодо нарахування та виплати стягувачу грошової компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік, за 15 календарних (11 робочих) днів, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року, з урахуванням фактично проведених виплат.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги Апеляційного суду Рівненської області є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-246, 250, 271 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Апеляційного суду Рівненської області задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 3 постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шевченка М.Р. серія ВП №55074438 від 6 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №817/20/17, виданого 19 червня 2017 року Рівненським окружним адміністративним судом, щодо стягнення виконавчого збору.

3. Стягнути на користь Апеляційного суду Рівненської області (, 33028, м. Рівне, вул. Шкільна, 1) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, 01001, м. Київ, вул. Городецького,13) судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко