Справа № 635/7503/17
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2018 р. № 635/7503/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бабаєва А.І.

при секретарі судового засідання Боднар І.Ю.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

З Харківського районного суду Харківської області до Харківського окружного адміністративного суду надійшла справа №635/7503/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, в якому просить суд, з підстав наявності бездіяльності, визнати дії Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу «інваліда війни» та невидачі відповідного посвідчення - «інвалід війни» неправомірними та зобовязати відповідача встановити ОСОБА_2 статус «інвалід війни» та видати посвідчення « інвалід війни».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про відмову у встановленні позивачу статусу інваліда війни та невидачі відповідного посвідчення інваліда війни, на думку позивача, є неправомірним, оскільки ним порушено конституційні права на соціальний захист та Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідач, Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, проти позову заперечувало. В обґрунтування заперечень зазначило, що відповідач діяв в межах повноважень передбачених чинним законодавством та немає жодних підстав для встановлення позивачу статусу інваліда війни.

В судове засідання представник позивача прибув, позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Просив розглядати справу без участі представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся з заявою до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про встановлення статусу інваліда війни з наданням відповідного посвідчення інваліда війни відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом №04-35/11260 від 28.11.2017 року Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації відмовило позивачу у встановленні статусу інвалід війни. В листі зазначено, що відповідно до довідки медико-експертної комісії ДОН-02 № 046049 від 26.01.2004 року позивач має 3 групу інвалідності, професійне захворювання повязане з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та документальне підтвердження залучення до складу формувань цивільної оборони теж відсутнє, тому в управління відсутні підстави для встановлення позивачу статусу інвалід війни.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з вимогами чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене Постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111 - 1976 року, наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР від 06.06.1975 № 90 (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами), від 29.06.1976 року № 91 (Настанова про організацію та ведення ЦО у міському районі та на промисловому обєкті народного господарства) та від 29.06.1976 року № 92 (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському) та на сільськогосподарському обєкті народного господарства), розпоряджень начальника ЦО СРСР від 26.04.1986 року та начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, Цивільна оборона організовувалась за територіально - виробничим принципом в усіх населених пунктах та усіх обєктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обовязковому порядку громадяни СРСР, в тому числі: чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи; жінки від 16 до 55 років, за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено: «Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України». З урахуванням викладеного, формування ЦО, в тому числі невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи з ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Вищевикладене також підтверджено листом Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації №01-01-50/34 від 20.11.2017 року (а.с. 7).

Виходячи із аналізу вищевказаних нормативно-правових актів вбачається, що цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах, організаціях, та до складу формувань Цивільної оборони в обов'язковому порядку залучалось все працездатне населення.

Таким чином, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт з ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

При цьому, жоден нормативний документ з питань цивільної оборони не містить однозначної вимоги щодо обовязковості видання розпорядчого документу про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань цивільної оборони.

Пунктами 7, 10 Положення «Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302 визначено, що посвідчення інваліда війни видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Отже, особи, які залучались до складу формувань Цивільної оборони, інвалідність яких пов'язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за наявності документів, підтверджуючих право на отримання статусу інваліда війни, мають право отримати такий статус з видачею відповідного посвідчення.

Факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується копіями наступних документів:

- експертного висновку Донецької регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного звязку захворювання та інвалідності з працею по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру № 5205/308-3 від 27.03.1992 року, у якому зазначено, що захворювання ОСОБА_2 повязано з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС;

- довідки обласної радіологічної медико-соціальної експертної комісії Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи серія МСЕ №046049 від 26.01.2004 року, згідно якої ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи з причин ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- довідки обласної радіологічної медико-соціальної експертної комісії Донецького обласного центру медико-соціальної експертизи серія 2-18 АВ №059655 від 26.01.2004 року, в якій зазначено, що ступінь втрати працездатності ОСОБА_2 на 50% повязана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

- наказу начальника Будівельно-монтажного управління Миронівської ГРЕС №234, яким наказано відрядити ОСОБА_2 на Чорнобильську АЕС;

- посвідчення про відрядження №1464 до м. Чорнобиль видане ОСОБА_2, в якому зазначено строк відрядження з 18.09.1986 року по 11.11.1986 року;

- посвідчення про відрядження №1227 до м. Вижгород видане ОСОБА_2, в якому зазначено строк відрядження з 05.08.1986 року по 30.08.1986 року;

- пропуску ОСОБА_2 №013786 на право вїзду до закритої зони крім території ЧАЕС строком дії до 31.12.1986 року;

- довідки ТРЕСТ «Донбассенергострой» (Міністерство Енергетики та Електрофікації СССР ПСМО «Укренергострой») №08-1094 від 26.06.1991 року, про те, що ОСОБА_2 перебував в зоні відчудження (30 км. зона) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 06.08.1986 року по 02.09.1986 року та з 19.09.1986 року по 04.11.1986 року;

- посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серія А №107260, дата видачі 12.07.2007 року.

Отже, наведені документи є доказом участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань цивільної оборони та отримання ним інвалідності другої групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Наявність документів підтверджують факт участі позивача у відповідні періоди у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формування Цивільної оборони.

Суд вважає безпідставними та необґрунтованими посилання відповідача на роз'яснення Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи про те, що чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не поширюється на осіб, які направлялися на виконання робіт з ліквідації аварії на ЧАЕС, органами управління у справах Цивільної оборони, створеними у складі підприємств, установ і організацій, оскільки такі роз'яснення не є нормативно-правовим актом і мають лише інформаційний та рекомендаційний характер, а також не повинні містити нових правових норм або суперечити нормативно-правовим актам, якими врегульовано відповідні правовідносини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на встановлення статусу інваліда війни відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та отримання відповідного посвідчення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних дій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, 62403, Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Плеханова, 40) до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (, 62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, 3) про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про відмову у встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда війни та невидачі відповідного посвідчення інваліда війни.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення інваліда війни.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (, 62458, Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, 62403, Харківська область, Харківський район, смт. Бабаї, вул. Плеханова, 40) сплачений судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бабаєв А.І.

Повний текст рішення складено 12.02.2018 року.