Справа № 522/20843/16-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 522/20843/16-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Кічмаренко С.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, правонаступником якого є Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Пенсійний фонд) та, згідно його уточнення (а.с. 41-44), просила:

- визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії по втраті годувальника з 02 вересня 2013 року;

- зобов'язати нарахувати та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника з 02 вересня 2013 року по 24 березня 2014 року.

В обґрунтування позовних вимог, посилаючись на п.3 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зазначає, що має право на призначення пенсії по втраті годувальника з 02 вересня 2013 року, оскільки звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Суд поновив ОСОБА_1 пропущений строк для звернення з адміністративним позовом.

Визнав протиправними дії Пенсійного фонду про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника з 02 вересня 2013 року та зобов'язав нарахувати та виплатити позивачу пенсію по втраті годувальника з 02 вересня 2013 року по 24 березня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду за захистом своїх права та виходив із того, що позивач мав право на призначення пенсії по втраті годувальника з 02 вересня 2013 року, оскільки звернення за призначенням даного виду пенсії відбулось протягом 12 місяців з дня смерті годувальника, а саме - 04 жовтня 2013 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Пенсійний фонд подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляції покладений єдиний аргумент, який полягає в тому, що норма п.3 ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на яку посилається позивач, розповсюджується лише при призначенні пенсії по втраті годувальника, а позивача на даний вид пенсії було переведено і таке переведення було здійснено лише 24 березня 2014 року.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, додержання норм матеріального та процесуального права, провівши аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість рішення суду першої інстанції та наявності підстав для відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено і ці обставини є такими, що неоспорені сторонами, що ОСОБА_1 з 17 листопада 1992 року перебуває на обліку в Пенсійному фонді, де отримувала пенсію по інвалідності II групи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, з яким позивач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про що 02 вересня 2013 року був складений актовий запис №8519.

ОСОБА_2 був пенсіонером, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1

03 жовтня 2013 року, за заявою ОСОБА_1, її було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Далі, 04 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Пенсійний фонд рішенням №151 від 04 жовтня 2013 року відмовив позивачу в переході на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Мотиви даної відмови полягали у відсутності документа, що підтверджує родинні відносини ОСОБА_1 з годувальником, що помер.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014 року у справі №522/27775/13-ц встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1.

27 лютого 2014 року ОСОБА_1 знову звернулась до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_2, з усіма необхідними документами, у тому числі і рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2014 року.

11 березня 2014 року Пенсійний фонд листом за №99/П-11 розглянув вказане звернення та, у зв'язку з необхідністю додаткового вивчення документів, термін розгляду звернення продовжив.

Після звернення позивача 24 березня 2014 року з черговою заявою, розпорядженням Пенсійного фонду від 26 березня 2014 року її було переведено на пенсію по втраті годувальника, з 24 березня 2014 року.

ОСОБА_1, вважаючи, що їй неправильно визначили дату з якої повинна призначатися пенсія по втраті годувальника, оскільки, на її думку, вона має право на призначення такого виду пенсії з дати його смерті, тобто 02 вересня 2013 року, звернулась до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті спору, неправильно застосував норми матеріального права.

Такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов враховуючи наступне.

Частина 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058) встановлює, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

- пенсія за віком;

- пенсія по інвалідності;

- пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 36 Закону №1058 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 36 цього Закону непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст. 45 Закону №1058 переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

У випадку із заявою ОСОБА_1 мало місце не призначення іншої пенсії за іншим законом, а переведення з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника за Законом №1058.

Тому, Пенсійним фондом правомірно було здійснено саме переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший в межах одного Закону.

Є обґрунтованим довід апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин неможливо застосувати п.3 ч.1 ст. 45 Закону №1058, оскільки цей пункт стосується саме призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.45 Закону №1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивача в межах одного закону було переведено з одного виду пенсії на іншій та помилково вважав, що має місце призначення позивачу пенсії у зв'язку з втратою годувальника та відповідач має обов'язок її призначити у відповідні строки.

Як було зазначено вище, судом першої інстанції визнано пропущення позивачем строку звернення до суду таким, що відбувся з поважних причин.

Досліджуючи правильність такої правової позиції, колегія суддів звертає увагу на висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24 листопада 2015 року (справа №п/800/259/15).

У цьому висновку, Верховний Суд України наголошував на тому, що у разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 8 КАС, в редакції від 03 серпня 2017 року, строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб'єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб'єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Отже, у зв'язку з тим, що права, свободи та інтереси ОСОБА_1 з боку суб'єкта владних повноважень не порушені, не має підстав для вирішення питання щодо поважності пропуску позивачем строків звернення до суду.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині, є зокрема неправильне застосування норм матеріального права, що полягає у неправильному тлумаченні закону.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - задовольнити.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2017 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова