Справа № 802/637/16
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/637/16

Головуючий у 1-й інстанції: Чернюк А.Ю.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

13 лютого 2018 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника прокуратури Вінницької області: Кравчука Олексія Леонідовича

представника Генеральної прокуратури України :Гущіної Наталії Володимирівни

третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року (ухвалена в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача конкурсна комісія Київського регіонального центру тестування, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України, прокуратури Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача конкурсна комісія Київського регіонального центру тестування, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання протиправними та скасування наказів

28 вересня 2017 року Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято ухвалу, якою адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.3 ст.99 КАС України (в редакції чинній на момент винесення даного рішення) для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Оскільки, ОСОБА_2 ознайомився з оскаржуваними наказами 28 січня 2016 року, а до суду звернувся лише 05.05.2016 року, тому позивачем пропущено строк звернення до суду передбачений ст.99 КАС України (в редакції чинній на момент винесення даного рішення).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що він очікував скасування органами прокуратури власних наказів про призначення осіб на посади керівника, першого заступника керівника та заступників керівника Вінницької місцевої прокуратури після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про скасування результатів конкурсу (протоколу конкурсної комісії від 05.11.2017 року), також, окремо зазначив, що справа не стосується прийняття його на публічну службу, проходження та звільнення з публічної служби, відтак вважає, що застосування місячного строку на звернення до адміністративного суду з заявленими позовними вимогами у даному випадку не застосовуються, а тому вважає, що він мав шість місяців на звернення до адміністративного суду відповідно до ч.2 ст. 99 КАС України, а не один місяць, як передбачено ч. 3 ст.99 КАС України.

20 листопада 2017 року від ОСОБА_5 до суду надійшло заперечення на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що жодних підстав для виникнення у позивача обґрунтованих очікувань на скасування наказів не було, оскільки сторони у справі використовували своє право на подальший судовий захист. Щодо інших доводів позивача зазначила, що вони є необґрунтованими та надуманими, відсутні будь які докази на їх підтвердження.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі просив суд їх задовольнити.

Відповідач та треті особи щодо задоволення апеляційної скарги заперечували. Просили суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в травні 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування наказів Генерального прокурора України № 735к від 07.12.2015 року про призначення керівником Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6, наказами прокурора Вінницької області: № 1697к від 11.12.2015 року про призначення першим заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_7; № 1713к від 11.12.2015 року про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_5; № 1714к від 11.12.2015 року про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року, постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою задоволено позовні вимоги.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 серпня 2017 року постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 липня 2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Підставами скасування вказаних рішень було те, що суди попередніх інстанцій не перевірили питання додержання позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Під час повторного розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що з оскаржуваними наказами ОСОБА_2 ознайомився 28.01.2016 року, при цьому з адміністративним позовом до суду звернувся лише 05.05.2016 року, тобто через 03 місяці та 07 днів, чим порушив місячний термін передбачений КАС України для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи) юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 5 частини 1 статті 107 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, встановлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Щодо посилання апелянта на обґрунтовані очікування скасування органами прокуратури власних наказів про призначення осіб на посади керівника, першого заступника керівника та заступників керівника Вінницької місцевої прокуратури після набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про скасування результатів конкурсу (протоколу конкурсної комісії від 05.11.2017 року), колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги позивача, та зазначено ним в суді апеляційної інстанції, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 січня 2016 року, яка залишена без змін ухвалою ВААС від 18 травня 2016 року визнано протиправним та скасовано протокол "засідання Київської конкурсної комісії з проведення відкритого чотирирівневого конкурсу кандидатів на адміністративні посади у місцевих прокуратурах" від 05.11.2015 року.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 вважав, що якщо скасовані результати конкурсу, то рішення які були прийнятті на їх підставі, а саме оскаржувані накази повинні бути скасовані органами прокуратури самостійно.

Натомість, представником Генеральної прокуратури України від 12.02.2016 року було подано апеляційну скаргу в адміністративній справі №802/3945/15-а. Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 02.03.2016 року вона була залишена без руху і апелянту було надано час до 21.03.2016 року для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги.

Відтак, позивач зазначає, що лише в березні 2016 року, він оцінив поведінку органів прокуратури та її посадових осіб, та засумнівався в ймовірності добровільного самостійного скасування оскаржуваних наказів, у зв'язку з чим звернувся до суду про скасування даних наказів в судовому порядку.

Надаючи оцінку таким доводам апелянта, колегія судів вважає, що вони є безпідставними, та жодним чином не підтверджують необізнаність позивача про строки звернення до суду щодо вступу на публічну службу на підставі ч.3 ст.99 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи).

Колегія суддів також критично ставиться до доводів апелянта щодо невизначеності законодавства та судової практики, на яку як на підставу пропуску строку звернення до суду посилається позивач, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 року у справі №802/637/16-а скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19.07.2016 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Мотивами скасування вказаних рішень було те, що суди попередніх інстанцій не встановили початок перебігу строку звернення позивача до суду та не з'ясували дотримання позивачем строку звернення до суду, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Суд звертає увагу, що згідно ч.5 ст. 227 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи) висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що дана адміністративна справа не стосується прийняття, проходження та звільнення його з публічної служби, оскільки на час видання оскаржуваних наказів він уже перебував і перебуває на даний час на публічній службі, а відтак вважає, що даний спір не стосується правовідносин щодо прийняття, проходження та звільнення його з публічної служби. У зв'язку з чим переконаний, що до даних правовідносин необхідно застосовувати загальні строки звернення до суду, а саме шестимісячний строк передбачений КАС України.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.3 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи) під публічною службою розуміється діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, та враховуючи позицію Вищого адміністративного суду України викладену в своєму рішенні від 09.08.2017 року, колегія суддів приходить до висновку що даний спір безпосередньо стосується права ОСОБА_2 щодо прийняття його на публічну службу, а тому в даному випадку необхідно застосовувати місячний строк для звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Також, апелянт наполягає на тому, що для оскарження наказів у нього не було достатньо інформації, та зазначає, що запитувану ним інформацію він отримував довготривалий проміжок часу, у зв'язку з чим вважає, що пропустив строк звернення до суду з поважних причин.

Також, вказує на те, що йому, для встановлення причинно-наслідкового зв'язку між протоколом конкурсної комісії від 05.11.2015 року та наказами про призначення осіб на адміністративні посади у Вінницькій місцевій прокуратурі, в свою чергу, з якими він ознайомився 28.01.2016 року, необхідно було проаналізувати відповідні рекомендації конкурсної комісії, супровідні листи до них, інформацію про надходження рекомендацій до Генеральної прокуратури України та прокуратури Вінницької області, а також для встановлення додаткових, окремих, самостійних обставин після проведення конкурсу, що можуть вказувати на протиправність наказів, що зайняло довготривалий проміжок часу.

Колегія суддів з даного приводу зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи), доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи (частина 2 статті 69 Кодексу, в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи).

Згідно з положеннями частини 1 статті 71 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи).

Разом із тим, відповідно до вимог частини 3 статті 71 Кодексу (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи), якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Про витребування доказів або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали (частина 4 статті 71 КАС України, в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи).

Враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач після ознайомлення з наказами (28.01.2016 року) вважаючи, що його право є порушеним мав можливість звернутись до суду з даним адміністративним позовом в межах строку передбаченого ч. 3 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи), проте не користався своїм правом.

Колегія суддів враховує, що з правової позиції Європейського Суду вбачається, що "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Також Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено саме з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства своєчасно виконувати ними процесуальні дії, передбачені КАС України.

Відповідно до ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи) адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Положеннями ч. 1 ст. 100 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи) встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Згідно з ч. 2 ст. 100 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи), позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд зазначає, що правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

За правилами КАС України перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції, що даний спір стосується прийняття, проходження та звільнення з публічної служби, що узгоджується з правовою позицією викладеною в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 09.08.2017 року у справі №802/637/16-а.

Оскільки, з оскаржуваним наказами позивач ознайомився 28 січня 2016 року, а до суду звернувся 05.05.2016 року, тому позивачем пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом передбачений ч. 3 ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи).

Крім того, суд бере до уваги те, що позивачем не наведено жодної поважної причини пропуску строку звернення до суду, які є об'єктивно непереборними обставинами, і які пов'язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права звернення до суду в межах строку, визначеного ст. 99 КАС України (в редакції, яка діяла станом на час розгляду справи).

Зважаючи на вищевказане, а також приймаючи до уваги наведену практику Європейського Суду з прав людини, суд апеляційної інстанції вважає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом, як поважна причина пропуску процесуального строку, оскільки позивач, як сторона у справі, був обізнаний з наказів Генерального прокурора України № 735к від 07.12.2015 року про призначення керівником Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_6, наказами прокурора Вінницької області: № 1697к від 11.12.2015 року про призначення першим заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_7; № 1713к від 11.12.2015 року про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_5; № 1714к від 11.12.2015 року про призначення заступником керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8, однак без поважних причин протягом тривалого часу не звертався за оскарженням вказаних наказів до суду першої інстанції.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 20 лютого 2018 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Ватаманюк Р.В. Граб Л.С.