Справа № 158/2729/17
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/147/18

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

за участю секретаря судового засідання: Бедрій Х.П.

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 грудня 2017 року у справі № 158/2729/17 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 соціального захисту населення Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ :

30.10.2017 р. позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 соціального захисту населення Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязати здійснити перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведених виплат.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.12.2017 р. в позові відмовлено.

Не погоджуючись із даною постановою, апелянт ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.12.2017 р. скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу із підстав у ній зазначених.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість постанови суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, ОСОБА_2 є інвалідом війни ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії Є № 048725 від 07.04.2017 р. та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

Позивач звернувся до ОСОБА_3 соціального захисту населення Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області із заявою про здійснення перерахунку та виплату разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року згідно Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту».

Проте, відповідач ОСОБА_3 соціального захисту населення Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області листом № Б-50/4 від 22.09.2017 р. відмовив позивачу у перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня 2017 року згідно Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» та повідомив, що ОСОБА_2 за 2017 рік разову грошовому допомогу до 5 травня виплачено у розмірі 2700,00 грн. тобто, в межах чинного законодавства.

Виплата разової щорічної грошової допомоги врегульована ст.13 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ч.5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту» викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 наведені зміни були визнані неконституційними.

Таким чином, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини пятої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої розмір грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи мав становити сім мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, 01.01.2015 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 р. № 79-VІІІ (далі Закон № 79-VІІІ), яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено п.26, згідно із яким норми і положення ст.ст.12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Визначаючи питання пріоритетності закону, який необхідно застосовувати до спірних правовідносин, колегія суддів виходить із Рішення Конституційного Суду України від 03.10.97 р. № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, де зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є і те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон № 79-VІІІ був прийнятий пізніше за Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не визнавався Конституційним Судом України таким, що не відповідає Конституції України.

Отже, виходячи з наведеного, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Закону № 79-VІІІ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 р. № 233 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі Постанова № 233) передбачено, що у 2017 р. виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі районні органи соціального захисту населення).

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення звязку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії у таких розмірах: інвалідам війни ІII групи 2700 гривень.

Щодо доводів позивача про те, що конституційні права та свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011 передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст.17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

У рішенні Конституційного суду України від 25.01.2012 р. № 3-рп (у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень ст.1, ч.1, 2, 3 ст.95, ч.2 ст.96, п.п.2, 3, 6 ст.116, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України, п.2 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з окремими положеннями Конституції України) вказано, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, повязується з його функціями, визначеними в п.2, 3 ст.116 Конституції України.

З наведеного видно, що Кабінет Міністрів України наділений правом регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

В аспекті конституційного подання положення ч.2 ст.95, ч.2 ст.124, ч.1 ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4 Бюджетного кодексу України та п.2 ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному звязку з положеннями ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до частини другої ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, колегія суддів вважає що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову оскільки, ОСОБА_3 соціального захисту населення Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області як субєкт владних повноважень діяв в межах повноважень та у спосіб передбачений законом та Конституцією України тобто, нарахування та виплата разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році здійснена позивачу в розмірі, визначеному Постановою № 233.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що не підлягає до задоволення заява ОСОБА_2 про внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до Бюджетного Кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» оскільки, відсутні підстави передбачені п. 4 ст. 7 КАС України для внесення такого подання.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ківерцівського районного суду Волинської області від 04 грудня 2017 року у справі № 158/2729/17 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів після набрання постановою законної сили.

Строк оскарження постанови, в якій оголошено вступну та резолютивну частину обчислюється з дня складення постанови у повному обсязі.

Суддя Н.В. Бруновська

Суддя С.М. Кузьмич

Суддя Р.М. Шавель

Постанова складена в повному обсязі 16.02.2018 року.