Справа № 826/5868/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5868/16 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П.,Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну Київської міської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, об 16 год. 37 хв., дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «АРТЕК» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року, Дочірн підприємство «АРТЕК» (далі - позивач, ТОВ «АРТЕК») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби України, (далі - відповідач), про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 14.01.2016 р. № 100270001/2016/000001/2, (далі - оскаржуване рішення).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем, в порушення норм Митного кодексу України, необґрунтовано використано другорядний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була збільшена. Позивач також зазначає, що у відповідача не було підстав для незгоди із заявленою митною вартістю, визначеною за основним методом - ціною договору, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14.01.2016 р. № 100270001/2016/000001/2.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що між Hongkong Witiger Limited (Шанхай, Китай), як продавцем, та позивачем, як покупцем, укладено зовнішньоекономічний контракт від 30.01.2015 р. № 14SY0326/AR/002, за умовами якого продавець згоден продати, а покупець - придбати товар (молекулярне сито для виробництва склопакетів ЗА). Загальна вартість контракту - 45 000, 00 доларів США.

У зв'язку з необхідністю митного оформленням товару, що надійшов на адресу позивача в межах зовнішньоекономічного контракту, останнім до митного органу подано вантажну митну декларацію, (далі - ВМД), від 14.01.2016 р. № 100270001/2016/246373, заявлена митна вартість визначена декларантом за основним методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються.

На підтвердження вартості товару позивачем подані наступні документи: контракт з додатком № 3 до нього; проформа-інвойс та інвойс від 17.11.2015 р. № WT2015SY163; коносамент від 02.12.2015 р. № WMS15110944; пакувальний лист б/н від 17.11.2015 р.; платіжне доручення від 20.11.2015 р. № 22 та заява про купівлю іноземної валюти до неї від 20.11.2015 р. № 23; лист Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками від 24.04.2015 р. № 09/02-1411; ВМД країни відправлення від 25.11.2015 р. № 13313794; договір транспортного експедирування від 03.01.2013 р. № 03/01-13, довідка про транспортні витрати б/н від 14.01.2016 р. та рахунок на оплату від 14.01.2016 р. № 2; СМR від 13.01.2016 р. № 515/1.

Під час контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості товару у митного органу виникли сумніви стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості частини товару. Під час проведення консультацій позивача, відповідно до вимог ст. 53 Митного кодексу України, зобов'язано надати додаткові документи.

Однак, незважаючи на надані позивачем додаткові документи, митний орган здійснив коригування митної вартості товару шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

Митний орган здійснив коригування митної вартості товару № 1, код згідно УКТЗЕД , країна походження CN (молекулярне сито А558).

Відповідно до оскаржуваного рішення, митна вартість імпортованих товарів була визначена із застосуванням резервного методу.

У зв'язку з недопущенням втрат від затримки поставок товару контрагентам, відповідно до ст. 55 Митного кодексу України, позивач, не погоджуючись з митною вартістю такого товару, визначеною митним органом, здійснив його випуск у вільний обіг під гарантійні зобов'язання підприємства.

В зв'язку з цим, згідно листа від 01.03.2016 р. № 36, позивачем, разом з раніше поданими документами, враховуючи аргументацію митного органу, викладену у його рішенні про коригування митної вартості, надані додаткові документи, що підтверджують митну вартість, задекларовану безпосередньо позивачем, а саме: прайс виробника б/н від 12.11.2015 р.; бухгалтерські накладні позивача від 26.01.2016 р. № 17/К, від 04.02.2016 р. № Д49 та В0003 від 19.01.2016 р.; заяву на купівлю іноземної валюти від 20.11.2015 р. № 23; замовлення від 12.11.2015 р. № 004; експертний висновок ДП «Держзовнішінформ» від 23.02.2016 р. № 4.5/123.

Відповідач листом від 10.03.2016 р. № 1690/10/26-70-25-02 повідомив позивача про відсутність підстав про перегляду та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 100270001/2016/000001/2.

Вважаючи доводи та аргументацію митного органу відносно даних, наданих позивачем для підтвердження заявленої ним митної вартості, помилковими, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Щодо посилання митного органу на те, що у платіжному дорученні від 20.11.2015 р. № 22 не зазначено реквізитів інвойсу або проформи інвойсу, у зв'язку з чим неможливо ідентифікувати зазначений платіж з даною поставкою товару, колегія суддів зазначає настпне.

Так, на підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом надано платіжне доручення від 20.11.2015 р. №22 із заявою про закупівлю іноземної валюти від 20.11.2015 р. №23.

Митним органом не було взято до уваги той факт, що переказ грошових коштів в рамках контракту (шляхом оформлення відповідного платіжного доручення) здійснювався на підставі заяви про закупівлю іноземної валюти від 20.11.2015 р. № 23, що є обов'язковою вимогою для валютних операцій.

Так, декларант повинен перед здійсненням валютних розрахунків зазначити підстави для придбання валюти та умови, за якими такі розрахунки будуть здійснюватися.

В заяві про закупівлю іноземної валюти від 20.11.2015 р. № 23 у графі «Підстава для купівлі іноземної валюти на МВРУП» чітко визначено: «Попередня оплата згідно контракту від 30.01.2015 р. № 14SY0326/AR/002» та проформи-інвойсу № WT2015SY163 від 17.11.2015 р.

Вищезазначене відображено також у графі 70 платіжного доручення.

Отже, подальше проведення розрахунків шляхом оформлення відповідного платіжного доручення здійснювалося на підставі та за умов, зазначених у такій заяві про закупівлю іноземної валюти.

Відповідач також зазначив ряд недоліків експертного висновку ДП «Держзовнішінформ» від 23.02.2016 р. № 4.5/123, а саме: при складенні висновку експерт посилався на інформацію отриману від Hongkong Witiger Limited, при цьому, не врахована кон'юнктура ринку, тобто експерт посилався виключно на цінову політику фірми-виробника, зорієнтовану для позивача.

З приводу викладеного позивач пояснив, що у процесі складення відповідного висновку експертом були використані, окрім індивідуальної інформації щодо поставки відповідної партії товару, всі необхідні зовнішні джерела інформації достатні для складення експертного висновку щодо відповідності визначення митної вартості, заявленої декларантом. Окрім того, посилання митного органу на наявність недоліків у такому висновку не створює підстав для визначення такого висновку невідповідним, за умови підтвердження всіх даних та обставин, наведених у ньому.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач відмовився від подання додаткових документів для підтвердження митної вартості, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що декларант зазначив у електронному повідомленні від 14.01.2016 р. про те, що у нього не має можливості надати витребувані документи протягом ю днів, а не про те. шо він відмовляється взагалі надати такі документи.

Зокрема, термін видачі таких документів як висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, які витребував митний орган. - перевищує 10 днів.

Позивач надав такі документи відповідно до ст. 55 МКУ ДП «АРТЕК», не погоджуючись з митною вартістю такого товару, визначеного митним органом, здійснивши випуск у вільний обіг таких товарів під гарантійні зобов'язання підприємства (сплата до державного бюджету сими податків і зборів та обов'язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом), з метою подальшого доведення правильності обрання методу визначення митної вартості за піною договору (згідно відповідної декларації митної вартості та за ВМД № 100270001/2016/246403 від 15.01.2016 р. із зазначенням у графі 47 відповідних кодів розрахунків та відповідних відміток митного органу стосовно виконання декларантом своїх гарантійних зобов'язань).

Так, відповідно до ч. 8 ст. 55 МКУ. протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються. Як вже було наведено вище, ДП «АРТЕК», у встановлені законодавством термін, надав всі необхідні документи, необхідні для підтвердження митної вартості товару разом із листом № 36 від 01.03.2016 р.

На підставі вище зазначеного колегія суддів зазначає, що ДП «АРТЕК» повністю дотрималося встановленої МКУ процедури стосовно підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 19.02.2015 року №К/800/25107/14.

Щодо посилання відповідача на ряд недоліків експертного висновку ДП «Держзовнішінформ» від 23.02.2016 р. № 4.5/123, а саме: висновок не містить посилань, на підставі чого проводилась оцінка, а саме з якими товарами яких країн проводилось порівняння вартості, відсутні посилання на сайти, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що у процесі складення відповідного висновку експертом були використані, окрім індивідуальної інформації щодо поставки відповідної партії товару, всі необхідні зовнішні джерела інформації, достатні для складення експертного висновку щодо відповідності визначення заявленої митної вартості.

А також, посилання митного органу на наявність недоліків у висновку не створює підстав для визначення такого висновку невідповідним, за умови підтвердження всіх даних та обставин наведених у ньому.

Щодо посилання відповідача на те, що наданий прайс-лист виробника не має дати, з якої товари, зазначені у ньому, пропонуються для продажу за вказаними цінами, терміну дії цих цін, колегія суддів зазначає наступне.

Так, прайс-листи продукції складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Відповідно, відомості на які посилається митний орган, взагалі не мають міститься у прайс-листі. Обов'язкової вимоги щодо отримання від суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.

А тому, відомості, наведені в прайс-листах фірми-виробника товару, не мають обов'язкового характеру, а отже можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації для прийняття рішення щодо правильності визначення митної вартості.

Згідно з п. 2 параграфу (а) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р., оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до п. 2 параграфу (b) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р., під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

У відповідності з п. 2 параграфу (с) ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 р., якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Щодо визначення митної вартості товару, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що перемішуються через митний кордон України, визначені Митним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Відповідно до ч. 6 ст. 264 Митного кодексу України, митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Митною вартістю товарів, які перемішуються через митний кордон України, в силу приписів ст. 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що перемішуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

При цьому, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 4 ст. 52 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі ст. 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь- які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подаються декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено обов'язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов'язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; б) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 3 ст. 58 цього Кодексу (ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які перемішуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 13.07.2012 р. № 362, (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами п. 6 Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п'ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку - фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Методичних рекомендацій).

Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч.ч. 2, 4-6 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України та п.п. б, 7 Методичних рекомендацій надає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов'язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Частиною 3 ст. 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про 'її коригування відповідно до положень ст. 55 цього Кодексу.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що документи, подані позивачем до митного органу з метою підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товарів, містять усю необхідну інформацію про вартість товару та транспортні послуги, а також реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Та зазначає, що подані позивачем до митного оформлення документи не містять розбіжностей, які впливають на числові значення складових митної вартості товарів, а тому позивач не позбавлений права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.

Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 12 лютого 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

Н.М. Троян