Справа № 807/1878/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11991/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,
за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі № 807/1878/16 (постанова ухвалена у м. Ужгород у складі головуючого судді Луцович М.М.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 29.11.2016 звернувся в суд із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 видати йому - старшому офіцеру запасу військовий квиток офіцера запасу Збройних сил України.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Закон України «Про проходження служби військовослужбовцями збройних сил України» у його чинній редакції передбачає службу старших офіцерів у запасі у відповідності до його військово-облікової спеціальності до 60 років включно. Вказує, що згідно наданого та оглянутого судом паспорту громадянина України 60 років йому виповнилося лише 21 лютого 2017 року. Тобто на момент звернення де суду був офіцером запасу. Таким чином, зняття його з обліку 20 лютого 2012 року, тобто до досягнення граничного віку, є грубим порушенням. Також з таким наказом мав бути ознайомлений особисто та засвідчений підписом. Проте,у наданій відповідачем особовій справі такого запису не має, оскільки особова справа йому не надавалася.
Апелянт також зазначає, що справа, яка надійшла з ІНФОРМАЦІЯ_1 мала численні ознаки підробки щодо наявності мокрих печаток, які не відповідали датам на документах, що їх засвідчували; численним витравленням тексту та змін дат у послужних списках; наявність різних чорнил у записах, що начебто стосуються одних і тих самих подій та підписах осіб, що їх засвідчили; невідповідність прізвищ посадових осіб періодам їх служби у військоматі та брак документів про проходження ним служби за період після 31 грудня 1991 року до 17 листопада 2016 року за держави України.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про видачу йому військового квитка офіцеру запасу Збройних Сили України, взамін військового квитка офіцеру запасу збройних сил НОМЕР_1 .
Відповіддю Закарпатського обласного військового комісаріату позивачу було відмовлено у видачі вказаного військового квитка, так як позивач є офіцером у відставці з 20.02.2012 згідно Наказу Міністра оборони України №650/ДСК від 10.12.2010, а не офіцером у запасі, як зазначив позивач у своїй заяві.
Не погоджуючись із такою відмовою позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що немає жодних правових підстав для видачі ОСОБА_1 військового квитка офіцера запасу Збройних сил України, оскільки на даний момент він є офіцером у відставці, а не офіцером запасу та виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 1 Положення про військовий квиток офіцера запасу, затвердженого Указом Президента України від 25 травня 1994 року № 263/94 (надалі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що військовий квиток офіцера запасу (далі - військовий квиток) є документом, що визначає належність його власника до офіцерського складу та військового обов`язку.
Відповідно до п. 2 Положення встановлено, що військові квитки видають районні (міські) військові комісаріати офіцерам Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Цивільної оборони України та інших військових формувань, створених відповідно до законів України, Державної спеціальної служби транспорту під час первинної постановки на військовий облік офіцерів запасу Збройних Сил України, а також відповідні органи Служби безпеки України офіцерам Служби безпеки України, Управління державної охорони України, які зараховані у запас Служби безпеки України.
З матеріалів справи встановлено, що згідно копії послужного списку позивача та послужної картки (форма № 9), а також відповідно до наказу начальника головного політичного управління Радянської армії та Військово-морського флоту по особовому складу від 05.01.1990 №4 (а.с .16-20) ОСОБА_1 був звільнений в запас за ст. 59 пункт «д» з лав збройних сил СРСР та перебував на військовому обліку у Мукачівському ОМВК як офіцер запасу, що підтверджено відповідними записами у військовому квитку позивача серії НОМЕР_2 , який був виданий 19 лютого 1990 року.
У відповідності до ст. 32 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані, які досягли граничного віку перебування в запасі, а також визнані військово-лікарськими комісіями непридатними для військової служби у воєнний час, виключаються з військового обліку і переводяться у відставку.
Встановлено, що 20.02.2012 позивач був виключений з військового обліку у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі та відповідно до вимог статті 32 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» переведений у відставку.
Вказані вище дії відповідача позивачем не оспорені, а тому на даний час останній є офіцером у відставці.
Відповідно до Положення про військовий квиток офіцера запасу затвердженого Указом Президента України від 25 травня 1994 року №263/94, визначено порядок видачі, зберігання та заповнення військових квитків офіцерам запасу.
Частиною 5 Положення передбачено, що власник військового квитка повинен надійно зберігати квиток, стежити за своєчасним і точним внесенням до нього змін і додержувати вимог Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу».
Повторно військовий квиток може бути видано офіцеру запасу за рішенням районного військового комісара (керівника органу Служби безпеки України), який відповідає за стан військового обліку, на підставі особистої заяви офіцера у випадках необхідності заміни квитка, який став непридатним для користування, знищення його під час стихійного лиха, втрати чи викрадення, переміни прізвища, мені та по батькові.
Заміну військового квитка у зв`язку з переміною прізвища, імені та по батькові здійснюють на підставі одержаного офіцером запасу нового паспорта.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, військовий квиток серії НОМЕР_2 , виданий 19 лютого 1990 року позивачу, не був ним втрачений чи викрадений у нього.
Також, всі необхідні записи та відмітки у військовому квитку зроблені належним чином.
Таким чином, з огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності законних підстав для видачі ОСОБА_1 військового квитка офіцера запасу Збройних сил України, а відтак необґрунтованості даного позову.
Крім того, позивач на даний час є офіцером у відставці.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2017 року у справі № 807/1878/16 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. І. Рибачук
Повне судове рішення складено 13.02.2018