Справа № 826/15988/16
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 лютого 2018 року 13:21 № 826/15988/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі Мині І.І., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом до третя особа проОСОБА_1 Міністерства внутрішніх справ України; Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Луганській області Антитерористичний центр при Службі безпеки України визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії,
за участі представників сторін:

позивач: ОСОБА_1;

від відповідача 1: Щепанський А.М.;

від відповідача 2: не прибув;

від третьої особи: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо замовчування інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України визначити розмір винагороди за безпосередню участь ОСОБА_1 у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду;

- визнати протиправними дії Головного управління МВС України у Луганській області щодо неприйняття наказу про виплату винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року;

- зобов'язати Головне управління МВС України у Луганській області видати наказ про виплату винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року;

- зобов'язати Головне управління МВС України у Луганській області виплатити ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року винагороду у розмірі, визначеному Міністерством внутрішніх справ України.

В обґрунтування наведених вимог позивач посилається на постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2014 № 383 «Про виплату винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», та зазначає, що він приймав безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року, проте йому протиправно не нараховано та не виплачено винагороду.

Представник Міністерства внутрішніх справ України заперечив по суті заявлених позовних вимог з огляду на положення Закону України «Про боротьбу з тероризмом», постанову Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23.07.2014 № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» та зазначив, що факт залучення до проведення антитерористичної операції не є достатнім підтвердженням безпосередньої участі в антитерористичній операції та виплати відповідної винагороди.

Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області заперечив по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на Бюджетний кодекс України, постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», накази Міністерства внутрішніх справ України від 23.07.2014 № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України», від 31.12.2007 № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ». Разом з тим, представник відповідача зазначив, що строк заявлення вимог до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області, яке ліквідується, встановлений до 9 січня 2016 року.

Представник Антитерористичного центру при Службі безпеки України надав пояснення по суті заявлених позовних вимог, посилаючись на Закон України «Про боротьбу з тероризмом», постанову Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету», наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23.07.2014 № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям), льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України» та зазначив, що ОСОБА_1 до антитерористичної операції залучений наказом керівника штабу АТО.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Рядовий міліції ОСОБА_1, міліціонер батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Луганськ-1» Головного управління МВС України в Луганській області наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України м. Краматорськ від 13 грудня 2014 року № 98 визнаний таким, що перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань.

Згідно довідки Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 9 лютого 2015 року № ВДЗ/2280/А в період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визначення учасникам бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 25 червня 2015 року № 11/ІІІ/ХІІІ/4 ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій.

Відповідно до статті 13 Закону України від 20.03.2003 № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) суб'єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв'язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб'єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв'язку, інші матеріально-технічні засоби) Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України, Збройних Сил України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону, та органів охорони державного кордону, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, Управління державної охорони України.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Згідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 «Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету» установлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 р. виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

Відповідно до пункту 3 Постанови виділено головним розпорядникам бюджетних коштів 713689,7 тис. гривень, у тому числі Міністерству внутрішніх справ - 105800,4 тис. грн.

На виконання вказаної постанови Міністерством внутрішніх справ України розроблено наказ від 23 липня 2014 року № 719 «Про виплату винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України».

Пунктом 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України встановлено, що виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць.

Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах.

Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ (пункт 2 наказу).

Згідно пункту 1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Пунктом 1.18 Інструкції встановлено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право (пункт 1.12).

З урахуванням наведених норм права та з огляду на встановлені у суді обставини, суд приходить до висновку про наявність права у позивача на отримання винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року.

Проте, як встановлено під час розгляду справи, Головним управлінням МВС України у Луганській області не було прийнято наказ про виплату винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року.

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління МВС у Луганській області від 30 січня 2017 року № 68/111/12-2017, винагорода за безпосередню участь в АТО не нараховувалась ОСОБА_1 та не сплачувалась.

При цьому, як встановлено під час розгляду справи, на час перебування позивача в органах внутрішніх справ України виплата винагороди за безпосередню участь в АТО здійснювалася за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», яка регулює порядок виплати винагороди на час розгляду справи в суді, встановлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 23 Загальної декларації з прав людини, зокрема передбачає, що працюючий має право на справедливу та задовільну винагороду, яка б забезпечувала гідне існування для нього самого та його родини і яка, в разі необхідності, доповнюється іншими засобами соціального захисту.

Стаття 4 Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, яка ратифікована Верховною Радою України від 14 вересня 2006 року, передбачає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на справедливу винагороду, Договірні Сторони зобов'язуються, зокрема: визнати право працівників на таку винагороду, яка забезпечує їм і їхнім сім'ям достатній життєвий рівень; здійснювати відрахування із заробітної плати тільки на умовах і в розмірах, передбачених національними законами або правилами чи встановлених колективними договорами або арбітражними рішеннями. Здійснення цих прав досягається шляхом вільного укладання колективних договорів, запровадження законних систем нарахування заробітної плати або вжиття інших заходів, що відповідають національним умовам.

Міжнародним пактом про економічні, соціальні і культурні права, який прийнято 16 грудня 1966 року Генеральною Асамблеєю ООН і ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, гарантовано, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці, включаючи, зокрема, справедливу зарплату і рівну винагороду за працю рівної цінності без будь-якої різниці (стаття 7).

30 березня 2006 року набрав чинності Закон України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини". Відповідно до цього Закону суди України при розгляді справ повинні застосовувати Конвенцію та практику Суду як джерело права. 31 травня 2006 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

У загальновизнаній класифікації прав людини право на працю та справедливу винагороду відноситься до другого покоління прав людини. Ці права відрізняються не тільки предметом та часом виникнення, але й засобами та ступенем забезпечення, тому що їх реалізація передбачає та спирається на втручання держави.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права шляхом зобов'язання Головне управління МВС України у Луганській області виплатити ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року винагороду у розмірі, визначеному Міністерством внутрішніх справ України та враховуючи, що Головне управління МВС України у Луганській області перебуває в процесі ліквідації та керуючись статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України, як розпорядника державних коштів, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць, без погодження з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики та на підставі рішення суду.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо замовчування Міністерством внутрішніх справ України інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року, виходячи з наступного.

Листом Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку повідомив ОСОБА_1, що нарахування винагороди повинно здійснюватись на підставі наказу начальника ГУ МВС України в Луганській області, який видається на підставі витягу з наказу керівника штабу АТО за час обрахований з дня фактичного початку безпосередньої участі у заходах, до дня завершення такої участі. Також в листі вказано, що накази керівника штабу АТО про безпосередню участь ОСОБА_1 в антитерористичній операції надійшли до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення, провести виплату винагороди особі, яка не перебуває в трудових відносинах з ГУ МВС України в Луганській області, можливо за відповідним рішенням суду.

Департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України листом від 14 січня 2016 року № 15/2-Р-12 повідомив ОСОБА_1, що враховуючи, що наказ керівництва Антитерористичного центру при СБУ про безпосередню участь в антитерористичній операції надійшов до ГУ МВС України в Луганській області після звільнення, а також у зв'язку із закінченням бюджетного періоду, здійснити нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в АТО за 2014 рік не вбачається можливим.

Листом від 8 червня 2016 року за № 23/3-28а3 Управління у справах учасників антитерористичної операції Міністерства внутрішніх справ України повідомило ОСОБА_1, що в Управлінні відсутня інформація, у тому числі, накази щодо нарахування грошової винагороди за участь в проведенні антитерористичної операції та запропоновано звернутися до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Луганській області з метою отримання копій наказів.

З аналізу відповідей Міністерства внутрішніх справ України вбачається, що позивачу повідомлялося про неможливість нарахування та виплати винагороди та вказані підстави відмови, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо замовчування інформації про відсутність наказу про виплату винагороди ОСОБА_1 за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих обставин, суд прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим в частині зобов'язання виплатити відповідну винагороду позивачу, а тому визнається судом таким, що задоволенню підлягає частково.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО у період з 20 серпня 2014 року по 1 листопада 2014 року у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

3. У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян

Повний текст рішення виготовлено 13.02.2018р.