Справа № 819/1818/17
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/34/18

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року, суддя Мартиць О.І., час ухвалення 12:45 год., місце ухвалення м.Тернопіль у справі № 819/1818/17 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, повний текст складено 12.12.17р., -

в с т а н о в и л а :

23.10.2017р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області за формою "Ф" від 14.09.2017 року № 63228-13 на суму 13551,25 грн., №63229-13 на суму 23378,09 грн., № 63232-13 на суму 7090,50 грн., №63234-13 на суму 26766,27 грн., якими позивачу визначено суми податкових зобов'язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржені податкові повідомлення- рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, що є підставою для визнання їх протиправними та скасування. Зокрема, позивач стверджує, що належне йому на праві власності нерухоме майно є будівлями промисловості та не підлягає оподаткуванню податком на нерухоме майно.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач оскаржив дану постанову з підстав неповного з'ясування судом обставин, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що належний йому на праві власності виробничий комплекс, який складається із виробничого корпусу №10, виробничого корпусу «Кисловодськ», виробничого корпусу №4, за адресою: м. Тернопіль, вул. Лукяновича Д., будинок 8, за яким відповідачем нараховано спірні податкові зобов'язання з податку на нерухоме майно є промисловими будівлями, які входять до належного йому на праві власності комплексу виробничої промисловості.

Вважає, що суд помилково дійшов висновку, що належні йому нежитлові приміщення не належать до обєктів нерухомості, оскільки він, як фізична особа-підприємець «не є промисловим підприємством.

Також, судом не надано оцінки доказам того, що він, як приватний підприємець використовує вказані виробничі приміщення та здійснює виробничу діяльність відповідно до кодів КВЕД: Код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; Код КВЕД 16.24 Виробництво дерев'яної тари.

Не врахований той факт, що у відповідності до ст. 325 ЦК України субєктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Відтак, нерухоме майно СПД ФО реєструється за фізичною особою, та суду надано докази, що вказане майно використовується у підприємницькій діяльності позивача.

Також, оскаржувані повідомлення-рішення видані ГУ ДФС у Тернопільській 14 вересня 2017 року, тобто після визначеного законодавством строку їх винесення.

У відповідності до ст. 266.7.2. Податкового кодексу податкові повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задоволити.

Податковий орган подав відзив в якому зазначає, що оскільки позивач володіє нежитловими будівлями, як фізична особа, а не промислове підприємство, а тому зобов'язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника податкового органу, яка просить залишити без змін рішення суду, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Фізична особа підприємець ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель: 2574/10000 частини виробничого корпусу № 10, загальною площею 1696,7 кв.м., який розташований за адресою: м. Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу від 15.06.2010 року, що також підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єкта нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.10.2017 року; виробничого корпусу "Кисловодськ", загальною площею 983,4 кв.м., який розташований за адресою: м. Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу

від 27.12.2012 року; 9/100 часток виробничого корпусу № 4, загальною площею 3884,8 кв.м., який розташований за адресою: м. Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.2016 року; 91/100 часток виробничого корпусу № 4, загальною площею 1029,1 кв.м., який розташований за адресою: м. Тернопіль, вул. Лук'яновича Д, буд. 8 відповідно до договору купівлі-продажу від 28.07.2016 року (а.с.10 - 11, 17, 20 - 24)

Рішенням Тернопільської міської ради від 30.06.2015 року № 6/60/27 "Про місцеві податки і збори" (а.с.31-36) встановлено ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, зокрема, - у розмірі 1 відсотка від

розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового

року) за 1 кв. м. бази оподаткування, відповідно до статті 266 Податкового кодексу України.

Головним управлінням ДФС у Тернопільській області було винесено податкові повідомлення - рішення форми "Ф" від 19.06.2017 року № 100785-13, № 100786-13, № 100783-13, № 100788-13, № 100784-13, № 100787-13, та від 07.07.2017 року № 157433-13, якими визначено позивачу суми податкових зобов'язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості за 2016 рік.

08.08.2017 року ОСОБА_1 подав контролюючому органу заяву про скасування вищевказаних податкових повідомлень - рішень, оскільки нежитлові об'єкти у повідомленнях вказані як житлові, а площі, на які нараховано податок, не відповідають фактичним площам, згідно договорів.

Відповідач здійснив перерахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України сформувало податкові повідомлення-рішення форми "Ф" від 14.09.2017 року, а саме: № 63228-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянка в розмірі 13551,25 грн.; № 63229-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 23378,09 грн., № 63232-13, яким визначено суму податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 7090,50 грн.; № 63234-13 яким визначено суму податкового зобов'язана податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 26766,27 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податковий орган довів правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, виходячи з наступного:

підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1. статті 14 ПК України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

До будівель промисловості відносяться об'єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не лише цільове призначення нежитлової будівлі згідно правовстановлюючих документів, а й фактичне її використання як об'єкту промисловості, є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до підпункт "є" підпункту 266.2.2. пункту 266.2. статті 266 ПК України, а тому податковим органом правомірно віднесено належні позивачу нежитлові будівлі до категорії об'єктів оподаткування зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги твердження апелянта про те, що податковим органом винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення з порушенням строку, оскільки відповідно до ст. 266.7.2. Податкового кодексу податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені 14.09.2017р., тобто з пропуском строку, а тому такі підлягають скасуванню.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає до скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа - ч.1 ст.139 КАС України.

Відповідно до квитанції №0.0.919085324.1 від 18.12.2017р. позивачем сплачено судовий збір в сумі 1062,00 коп. (а.с.63)

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2017 року у справі № 819/1818/17 скасувати та прийняти нову, якою позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Тернопільській області за формою "Ф" від 14.09.2017 року № 63228-13, №63229-13, № 63232-13, №63234-13.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1062 (одна тисяча шістдесят дві) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 16.02.18