Справа № 308/6376/17
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/1144/18

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Дробота М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року, винесене головуючим суддею Дергачовою Н.В. о 13 год. 30 хв. у м. Ужгороді, повний текст складений 20.12.17, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС, в якому просив постанову в.о. заступника начальника Закарпатської митниці ДФС начальника управління протидії митним правопорушенням ОСОБА_2 у справі про порушення митних правил № 1250/30500/17 від 27.06.2017 скасувати. Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення,Ж передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України закрито на підставі ч. 1 ст. 461 Митного кодексу України, п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3 до Закарпатської митниці про скасування постанови № 1250/30500/17 від 27.06.2017 у справі про порушення митних правил.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив позивач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, ухваленим із неправильністю застосування норм права, в звязку з чим просить таке скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що правопорушення передбачене ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України не є триваючим, тому у відповідача сплив строк накладення стягнення на позивача.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання. Представник позивача представив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2017 року о 03 год. 40 хв. в зону митного контролю на ділянку «Виїзд/ЗМК пасажирська» митного посту «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС заїхав легковий автомобіль марки «Renault», моделі «Master», реєстраційний номерний знак України А05879ВС, де в якості пасажира слідував громадянин України ОСОБА_1 У ході проведення аналітично-перевірочних заходів з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДФС України, було встановлено, що 15.08.2016 року через митний пост «Ужгород» Закарпатської митниці ДФС, гр. України ОСОБА_1 ввезено в митному режимі «транзит», легковий автомобіль марки «Daewoo», моделі «Matiz», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі TSZ19146.

Станом на 25.05.2017 року термін перебування вказаного вище транспортного засобу на митній території України становить більш ніж п'ять діб, а тому на думку органу доходів і зборів наявний склад правопорушення передбаченого ч. 3 ст.470 Митного кодексу України.

На підставі протоколу про порушення митних правил №1250/30500/17 від 25.05.2017, пояснень позивача та інших доказів, громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч . 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

Вважаючи вказану постанову незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно з ч. 1 ст. 90 Митного кодексу України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 95 Митного кодексу України встановлюються строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Диспозиція ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України визначає склад адміністративного правопорушення, яке полягає у перевищенні встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів.

Санкція даної норми передбачає накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 467 Митного кодексу України, якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Таким чином, стаття 467 Митного кодексу України не визначає вичерпного переліку триваючих правопорушень.

Згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України від 01.12.2003 №22-34-1465, від 17.07.2007 № 22-14-493, триваючими визнаються правопорушення, які розпочавшись з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язків. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія чи бездіяльність, коли винна особа або не виконує конкретний покладений на неї обов'язок, або виконує його неповністю або неналежним чином.

Крім цього, попередньо, листом Міністерства юстиції України від 01.12.2003 року №22-34-1465 «Щодо скоєння особою триваючого правопорушення» було також роз'яснено, що триваючими адміністративними проступками є проступки, пов'язані з тривалим, неперервним невиконанням обов'язків, передбачених правовою нормою (наприклад, проживання без паспорта, самовільне будівництво будинків або споруд тощо), припиняються або виконанням регламентованих обов'язків, або притягненням винної у невиконанні особи до відповідальності. Дуже часто ці правопорушення є наслідками протиправної бездіяльності. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов'язків.

Таким чином, триваючі правопорушення слід розглядати з моменту їх суб'єктивного офіційного виявлення, тобто з часу виявлення і фіксації в протоколі про адміністративне правопорушення, приписі, акті перевірки і т.д.

Зокрема, не вивезення автомобілів, що перебувають під митним контролем і щодо яких існує обов'язок вивезення за межі митної території України характеризується тривалою протиправною бездіяльністю, властивою триваючим правопорушенням.

Частиною 3 статті 470 Митного кодексу України передбачено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів. Тобто, обов'язковим елементом складу правопорушення є перевищення строку вивезення більш як на 10 діб, що вже свідчить про триваючий характер правопорушення. А тривати дане правопорушення може від кількох днів до кількох років, а тому вважається формально закінченим з моменту фіксування такого у протоколі про порушення митних правил.

Також, листом Міндоходів України від 30.08.2013 р. №16666/7/99-99-24-03-09-17 було роз'яснено, що обґрунтованим є розгляд питання щодо накладення стягнення за порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 Митного кодексу України, за підстав віднесення його до категорії триваючих не пізніше, ніж через 6 місяців з дня виявлення.

Враховуючи вище викладене та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що допущене порушення ч. 3 ст.470 Митного кодексу України, вчинене позивачем було триваючим та фактично виявленим лише 25.05.2017 року, що зафіксовано протоколом про порушення митних правил від 25.05.2017 року №1250/30500/17, і саме з цієї дати слід відраховувати строк накладення адміністративного стягнення.

Зважаючи на те, що постановою від 27.06.2017 року на позивача накладено стягнення через 1 місяць та 8 днів після виявлення такого порушення, колегія суддів констатує, що строк, передбачений ст. 467 Митного кодексу України відповідачем пропущено не було.

Окремо слід зазначити, що будь-яких підтверджуючих документів стосовно ДТП, викрадення автомобіля або дії обставин непереборної сили, у відповідності до вимог ст. 460 Митного кодексу України, позивач на момент складання протоколу про порушення митних правил митним органам та судовим інстанціям не надав.

Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували перетин автомобілем «Daewoo», моделі «Matiz», ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1, державний реєстраційний номерний знак Польщі TSZ19146 державного кордону України у строки визначені ст.95 Митного кодексу України.

Таким чином, перевіривши оскаржуване рішення, апеляційний суд вважає, що таке відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення чи дії відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання їх протиправними та скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2017 року у справі № 308/6376/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6