Справа № 826/303/18
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 лютого 2018 року 11:54 № 826/303/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідачів Харченко С.В., Писаненка С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_5
до Державної міграційної служби України Управління Державної міграційної служби України в Київській області
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_5 (далі - позивач). В позовній заяві позивач просить суд:

«Визнати протиправною та незаконною бездіяльність Державної міграційної служби України щодо розгляду Скарги на рішення у формі наказу №99 від 01.11.2017року та на Повідомлення №30 від 01.11.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відносно ОСОБА_5 в строки, визначені законодавством.

Визнати протиправною та незаконною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Київській області щодо непередання матеріалів особової справи ОСОБА_5 до Державної міграційної служби України.»

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивачем подано 06.11.2017р. скаргу на рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, натомість, Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області матеріали особової справи позивача передані тільки 14.12.2017р., а Державною міграційною службою України скаргу позивача не розглянуто.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що відповідачами перевищено розумний строк передачі справи та розгляду скарги, зазначивши, що рішення про відмову позивачу було прийнято протягом доби. Також, представниками позивача наголошується на тому, що матеріали особової справи позивача не містять великої кількості документів, передання та розгляд яких потребував би значного часу.

Представником Державної міграційної служби України позовні вимоги заперечуються з огляду на те, що на час судового розгляду справи не минув нормативно встановлений термін розгляду скарги, а тривалий час розгляду обумовлено великою кількістю додаткової інформації, яка має бути вивчена під час розгляду скарги.

Представником Управління Державної міграційної служби України в Київській області позовні вимоги заперечуються з тих підстав, що оригінали документів, які містяться в особовій справі позивача, пред'являлися Управлінням в ході судового розгляду справи про оскарження рішення вказаного відповідача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявної у матеріалах справи скарги від 06.11.2017р. та не заперечується сторонами, ОСОБА_5 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Київській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від 31.10.2017 №52, в якій просив визнати його особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки існує загроза його безпеці, свободі у країні походження - Грузії через побоювання застосування щодо заявника такого, що принижує гідність, поводження та покарання, переслідування з політичних мотивів, а також через систематичне порушення прав людини у Грузії.

За результатами розгляду вказаної заяви-анкети, проведеної співбесіди та на підставі висновку головного спеціаліста відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції, Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області прийнято наказ «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особи без громадянства ОСОБА_5» від 01.11.2017 №99, яким, у відповідності до ч.ч. 4 та 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідно відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особі без громадянства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі наказу від 01.11.2017 №99, Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області сформовано повідомлення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 01.11.2017 №30.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 06.11.2017р. було подано скаргу на вищезазначені повідомлення та наказ від 01.11.2017р., скаргу було зареєстровано Державною міграційною службою України 6 листопада 2017 року.

Як вбачається з листа Державної міграційної служби України від 07.11.2017р. №8.5/5788-17, який було направлено до Управління Державної міграційної служби України в Київській області засобами відомчого електронного зв'язку, Управління було зобов'язано терміново направити до Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства особові справи ОСОБА_5 (ОБГ); ОСОБА_6 (Сомалі).

Листом №57873-17 14.12.2017 Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області було надіслано особові справи № НОМЕР_1 особи без громадянства ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та № НОМЕР_2 громадянина Сомалі ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі -Закон).

Відповідно до частини п'ятої статті 12 Закону, рішення за скаргою приймає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як на три місяці.

Норми вищезазначеного Закону передбачають форми викладення певних рішень, наприклад, частина 4 статті 8 передбачає, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

При цьому, інші Закони України містять вимоги щодо рішення про продовження розгляду скарги - так, згідно з пунктом 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

В той же час, норми ч. 1 ст. 9, ч.1 ст. 10, ч.10 ст.11, як і вищенаведені норми ч. 5 ст.12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», не передбачають ні форми, в якій приймається рішення про продовження строку, ні порядку його прийняття, ні обов'язку будь - якого повідомлення про таке продовження.

Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, визначають «Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884 (далі - Правила).

Вказаними Правилами не передбачено також будь - якої форми рішення про продовження строку розгляду скарги ДМС України, натомість, згідно з пунктом 5.2. Правил, строк розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути продовжено до трьох місяців керівником територіального органу ДМС за вмотивованим поданням уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС. Вищезазначеними Правилами встановлено також форму подання про продовження строку, проте, лише щодо територіального органу ДМС.

Пунктом 7.8. Правил встановлено форму рішення про продовження строку та передбачено, що строк прийняття рішення може бути продовжено згідно з наказом ДМС, але не більш як до трьох місяців. Проте, таке встановлено лише щодо прийняття рішення про: а) про втрату статусу біженця або додаткового захисту; б) про позбавлення статусу біженця або додаткового захисту; в) про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; г) про відсутність підстав для втрати чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту або про скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Отже, ні Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», ні Правила розгляду заяв та оформлення документів не передбачають жодних вимог щодо рішення про продовження строку розгляду скарги на рішення територіального органу Державної міграційної служби.

З огляду на викладене, суд не погоджується з посиланнями позивача на те, що рішення про продовження строку розгляду скарги не приймалось, а відповідачем порушено строк розгляду скарги позивача.

Не містять також Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та «Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649 визначення строків, протягом яких територіальним органом ДМС України має бути направлено матеріали особової справи.

Таким чином, оскільки нормативно встановлені строки направлення справи не визначені, а строки розгляду скарги, станом на дату розгляду справи не пропущені, то, для визначення питання допущення відповідачами бездіяльності, суд має застосувати критерії «розумного строку».

При цьому, необхідно враховувати, що оцінюючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, суд дотримується вимог частини 3 статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах про оскарження рішень суб'єктів владних повноважень суди повинні перевіряти чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд вважає за можливе застосувати критерії розумного строку, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, висловленої щодо строку судового розгляду.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Розглядаючи посилання позивача та Державної міграційної служби України на правову та фактичну складність справи, судом враховується наступне.

Позивач у поданій вказаному відповідачу скарзі стверджує, що під час розгляду первісної заяви не було досліджено 12 документів (міжнародні нормативні акти, директиви, пояснювальні записки, судову практику в аналогічних справах) та не проаналізовано реальних ризиків.

При цьому, позивач в позові зазначає про перевищення розумних строків, з урахуванням того, що первісне рішення було прийняте протягом однієї доби.

Відповідачем, в свою чергу, зазначено, що для повного та об'єктивного розгляду скарги проводиться аналіз щодо ситуації з правами людини в Грузії з відкритих джерел та міжнародних звітів та зазначено 23 джерела такої інформації.

Суд зазначає, що встановити обставину кількості фактично розглянутої та застосованої відповідачем інформації можливим буде тільки після прийняття рішення про результати розгляду скарги та викладення його у належній формі.

Натомість, посилання відповідача на джерела та інформацію, яка теоретично може розглядатися відповідачем під час розгляду скарги позивача, з врахуванням наявності іншомовних джерел, дає підстави погодитися з посиланнями відповідача.

Суд, з огляду на викладене, погоджується з посиланнями відповідача на наявність порівняно великого обсягу інформації, як зазначеного самим позивачем у скарзі, так і такого, що підлягає дослідженню в процесі належного розгляду скарги, у зв'язку з чим не вбачає підстав для висновків про вихід відповідачем за межі розумного строку під час розгляду скарги.

Управління Державної міграційної служби України в Київській області зазначає, що тривалість передачі матеріалів скарги позивача обумовлена необхідністю подачі документів до суду, у зв'язку зі зверненнями позивача до суду.

Так, в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа №826/13898/17 за адміністративним позовом ОСОБА_5 до УДМС в Київській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії.

Як вбачається з наданих відповідачем документів, ухвалою про відкриття провадження у даній справі відповідача було зобов'язано надати суду всі матеріали, які були, або мали бути взяті відповідачем до уваги у зв'язку з розглядом заяви позивача. При цьому, відповідача було зобов'язано надати для огляду оригінали документів в судове засідання, яке відбулося 12 грудня 2017 року.

Також, ухвалою Окружного адміністративного міста Києва від 06.11.2017 року у справі №826/14052/17 за адміністративним позовом ОСОБА_5 до УДМС в Київській області про визнання протиправним наказу, зобов'язання вчинити певні дії, було витребувано судом належним чином засвідчені копії оскаржуваного наказу та матеріалів особової справи позивача.

Згідно з вимогами частин 2 та 6 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, представники позивача, які є адвокатами, мали бути обізнаними з вищезазначеними приписами процесуального законодавства щодо обов'язку подання доказів та могли дійти висновків, що подання декількох позовів до УДМС в Київській області може вплинути на швидкість передачі справи, з огляду на необхідність подання до суду оригіналів документів.

Судом встановлено, що матеріали особової справи були передані зазначеним відповідачем 14.12.2017р., в той час як судове засідання в справі № 826/13898/17, в яке судом було зобов'язано надати оригінали документів, відбулося 12.12.2017р.

На підставі викладеного суд, вважає, що, з врахуванням поведінки заявника, відповідачем не було пропущено розумного строку передачі матеріалів справи.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян