Справа № 161/2591/17
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/8008/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Святецького В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.

позивач: не зявився

відповідач: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року (суддя Кирилюк В.Ф., м. Луцьк ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління державної Пенітенціарної служби України у Волинській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління державної Пенітенціарної служби України у Волинській області та просив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 31 січня 2017 року за № 543/02-60-38 про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років та зобовязати відповідача призначити йому пенсію за вислугу років з дня подання заяви про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом Управління державної пенітенціарної служби України у Волинській області №112 о/с від 22.12.2016 року з 31.12.2016 року відповідно до п. 5 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію» його звільнено із служби в Державній кримінальній виконавчій службі України (у звязку із скороченням штатів). На час його звільнення вислуга років в органах Державної пенітенціарної служби України становить 18 років 07 місяців 29 днів, у пільговому обчислені - 24 роки 05 місяців 07 днів. 23 січня 2017 року він звернувся до відповідача із заявою про призначенням йому пенсії за вислугою років та надав для цього відповідні документи. Однак, 04.02.2017 року він отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії за вислугою років, оскільки станом на 31.12.2016 року його календарна вислуга становить 18 років 07 місяців 29 днів. Вважає рішення відповідача неправомірним, необґрунтованим, без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій); упереджено, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та такими, що порушують його конституційні права та інтереси.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач ОСОБА_1 , вважає що дана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зокрема зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393 вбачається, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсії згідно з п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а не при визначенні розміру такої пенсії. Апелянт зазначає, що в нього є достатньо вислуги років для призначення пільгової пенсії, а тому вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 31 січня 2017 року за № 543/02-60-38 про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років протиправним.

У відповідності до вимог статті 229 КАС України за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно наказу № 112/ОС-16 від 22.12.2016 вислуга років на день звільнення позивача складає: календарна - 18 років 07 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні - 24 роки 05 місяці 07 днів (а.с.13).

23 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області із заявою про призначенням йому пенсії за вислугою років та надав для цього відповідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 31.01.2017 року за № 543/02-60-38 було відмовлено в переведенні позивача на пенсію за вислугу років з посиланням на те, що календарна вислуга років на день звільнення позивача складає - 18 років 07 місяців 29 днів, що не дає право на таку пенсію ( а.с. 9).

Не погоджуючись із такою позицією відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вислуга років позивача станом на день його звільнення (31 грудня 2016 року) у календарному обчисленні становить 18 років 07 місяців 29 днів і це не є достатнім для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років у відповідності до Закону №2262.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до п. «б» ст.1-2 Закону №2262-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно з п. «а» ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 01.10.2015 по 30.09.2017 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Днем звільнення позивача зі служби є 22.12.2016, а відтак його календарна вислуга має становити 23 роки і більше.

Цією ж статтею передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у ч.2 ст.17 цього Закону.

Частиною 2 ст.17 названого Закону №2262-XII встановлено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до пяти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що період служби, зарахований позивачу на пільгових умовах відповідно до положень Порядку №393 від 17.07.1992, в розумінні ч. 2 ст. 17 Закону № 2262, не може бути зарахований до календарної вислуги років.

Доводи позивача з приводу того, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року № 393, якою позивачу для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 24 роки 05 місяці 7 днів є безпідставними, оскільки, згідно ч. 3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

А тому, враховуючи викладене, застосуванню до спірних відносин підлягають норми Закону №2262-XII, як акта, що у порівнянні з Постановою №393 має вищу юридичну силу.

Для призначення позивачу пенсії за вислугу років Закон №2262-XII визначає, як обовязкову вимогу наявність саме календарної вислуги (23 роки), а не її загальну тривалість у пільговому обрахуванні, яка, як правило, впливає на розмір пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, діяло в межах повноважень та відповідно до законів України.

Правильно суд першої інстанції звернув увагу й на те, що законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило, впливає на розмір пенсії). В той же час, для отримання права на призначення пенсії обовязковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.

Оскільки, позивач такої вислуги у мінімально визначеному законодавством розмірі не має, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права на призначення пенсії за вислугу років позивач не набув.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись, ч. 4 ст.229, ч. 3 ст. 243, ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 червня 2017 року у справі № 161/2591/17 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_2
Повне судове рішення складено 08.02.2018 року.