Справа № 826/17433/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Губської Л.В. Земляної Г.В. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_6, представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції України у місті Києві про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у місті Києві, в якому просив: - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20.05.2015р. № 291 о/с про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби; - визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в м. Києві від 17.06.2016р. № 547 о/с про звільнення з органів поліції; - поновити ОСОБА_6 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського управління Головного управління Національної поліції України у м. Києві; - стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_6 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_6, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами, просять скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_6 з 2004 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління поліції у місті Києві від 07.11.2015р. № 10 о/с позивача призначено на посаду слідчого управління поліції в Дніпровському районі Головного управління Національної поліції у м. Києві з присвоєнням спеціального звання капітана поліції.

24.03.2016р. за зверненням ОСОБА_9 слідчим в особливо важливих справах третього слідчого відділу прокуратури міста Києва старшим радником юстиції ОСОБА_10 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

11.04.2016р. працівниками Служби безпеки України разом із працівниками управління внутрішньої безпеки у м. Києві Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та прокуратури міста Києва затримано слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітана поліції ОСОБА_6 під час отримання ним неправомірної вигоди.

Прокуратурою міста Києва ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, та затримано в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.04.2016р. відносно ОСОБА_6 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у межах шістдесяти діб до 07.06.2016р. та визначено заставу в розмірі 35 мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 48 230,00 грн.; ОСОБА_6 відсторонено від посади слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві у межах двох місяців, а саме: до 07.06.2016р.

18.04.2016р. ОСОБА_6 звільнено з Київського слідчого ізолятора № 13, у зв'язку із внесенням застави.

З метою з'ясування усіх обставин за фактом внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за № 0000301 про факт отримання неправомірної вигоди слідчим Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітаном поліції ОСОБА_6, наказом Головного управління поліції у м. Києві від 20.04.2016р. № 330 призначено службове розслідування.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 16.05.2016р. № 466 о/с ОСОБА_6 відсторонено від посади на строк до 07.06.2016р. включно, на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 18.04.2016р. у справі № 755/5501/16-к.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.05.2016р. № 444 о/с по Дніпровському управлінню поліції позивача звільнено з посади слідчого (вважати відстороненим від займаної посади на строк до 07.06.2016р. включно), на підставі рапорту ОСОБА_6 від 23.03.2016р. та ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 13.04.2016р. (справа № 755/5501/16-к).

Результати службового розслідування оформлені висновком від 20.05.2016р.

При проведенні службового розслідування встановлено, що у провадженні слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітана поліції ОСОБА_6 перебувало кримінальне провадження № 40003720 від 17.03.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України по факту вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні позивач висунув ОСОБА_9 вимогу щодо передачі йому грошових коштів за прийняття рішення про повернення автомобіля та непритягнення до кримінальної відповідальності.

24.03.2016р. за зверненням ОСОБА_9 прокуратурою міста Києва внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Після отримання незаконної грошової винагороди від ОСОБА_9 позивача було затримано співробітниками Служби безпеки України, Прокуратури міста Києва, Управління внутрішньої безпеки в місті Києві Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України та Прокуратури міста Києва.

В письмовому поясненні від 11.05.2016р., відібраному в нього в ході службового розслідування, ОСОБА_6 заперечив факт вимагання та отримання неправомірної грошової винагороди та свою причетність до грошей, виявлених під диваном під час обшуку в його кабінеті, стверджуючи про фальсифікацію матеріалів стосовно нього.

За результатами службового розслідування, комісія дійшла висновку, що слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітан поліції ОСОБА_6, діючи всупереч інтересам служби, вступив у неділові стосунки з ОСОБА_9 та отримав від нього незаконну грошову винагороду. Вказана надзвичайна подія стала можливою внаслідок свідомого ігнорування ОСОБА_6 вимог абзацу 1 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 4 розділу 3 та розділу 7 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. № 155. За вчинений дисциплінарний проступок начальнику Головного управління Національно поліції у м. Києві рекомендовано накласти на ОСОБА_6 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Пунктом 1 наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 20.05.2016р. № 291 о/с за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог абзацу 2 частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пункту 4 розділу 3 та розділу 7 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.02.2012р. № 155, що призвело до отримання незаконної грошової винагороди, на слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві капітана поліції ОСОБА_6 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з поліції.

Даний наказ реалізовано наказом Головного управління Національної поліції в м. Києві від 17.06.2016р. № 547 о/с, яким позивача звільнено зі служби в поліції, відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

З вказаним наказом позивач ознайомлений 10.10.2016р., що підтверджується його підписом на наказі.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими наказами відповідача про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби та про звільнення з органів поліції, звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580).

Частиною першою статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Статтею 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» (далі - Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається, зокрема, забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності, дотриманням законності і статутного порядку, належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Статтею 2 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, а отже, невиконання чи неналежне виконання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Частина друга статті 5 Дисциплінарного статуту обумовлює можливість притягувати особу рядового і начальницького складу поряд з адміністративною, кримінальною чи матеріальною відповідальністю і до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з ст. 7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу:

- дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників;

- захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави;

- дотримуватися норм професійної та службової етики;

- у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб;

- з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Згідно з п. 4.1 розділу ІІІ Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених Наказом МВС України від 22.02.2012р. № 155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012р. за № 628/20941 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01.07.2016р.), встановлено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби; ставитися нетерпимо до будь-яких дій, які ображають та принижують людську гідність, заподіюють біль і страждання, являють собою тортури, жорстокість, нелюдське поводження з людьми; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров'я людей; виявляти твердість і непримиренність у боротьбі зі злочинцями, застосовуючи для досягнення поставленої мети виключно законні і високоморальні принципи; зберігати і примножувати службові традиції органів внутрішніх справ.

Згідно з статтею 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в ОВС України, затвердженої наказом МВС України № 230 від 12.03.2013 року (далі - Інструкція № 230), підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до ч. 6 п. 1.2 Інструкції № 230, про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем в установленому порядку призначено службове розслідування, у зв'язку з надходженням інформації від інших правоохоронних органів щодо затримання ОСОБА_6 під час отримання неправомірної вигоди в рамках реалізації оперативної інформації у кримінальному провадженні № 0000301 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

При цьому, наявність зазначеного кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 та його затримання співробітниками правоохоронних органів ним не заперечується.

Натомість, позивач посилається на те, що станом на час розгляду даної справи судом першої інстанції вказане кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, а також відсутній вирок суду в даному кримінальному провадженні.

Однак, з даного приводу, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 був звільнений з посади фактично за вчинення дисциплінарного проступку, а не за п. 10 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», тобто, у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Вивченням матеріалів справи колегією суддів встановлено, що підставою для видання наказу ГУНП у м. Києві від 17.06.2016р. № 547 о/с про звільнення позивача з посади слугував висновок службового розслідування, яке проводилось на підставі отримання інформації про внесення відомостей до ЄРДР та затримання позивача після отримання неправомірної вигоди.

Так, повноваження слідчого органу досудового розслідування, порядок і процедура здійснення та документування слідчих (розшукових) дій регламентовані нормами Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий - службова особа органу внутрішніх справ, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних проваджень.

Відповідно до частини 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Закону, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов'язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Особливості статусу слідчого визначаються тим, що він з одного виступає посадовою особою відповідного правоохоронного органу, а з іншого - процесуальною фігурою. Тобто, слідчий наділений спеціальними, лише притаманними йому повноваженнями в кримінальному процесі та органу поліції в цілому.

Хоча дотримання службової дисципліни стосується всіх без виключення працівників поліції, але необхідно враховувати межі повноважень наділених працівників певних підрозділів поліції.

Таким чином, взаємовідносини слідчого органу досудового розслідування з іншими учасниками кримінального провадження в позапроцесуальний спосіб за обставин, за яких 11.04.2016р. було затримано ОСОБА_6, тобто отримання ним грошових коштів від особи, яка була учасником кримінального провадження, не відповідають приписам чинного законодавства, є свідченням наявності ознак корумпованої поведінки, що в подальшому стало підставою для відкриття кримінального провадження, а відтак, свідченням неналежного виконання позивачем службової дисципліни.

Факт затримання позивача правоохоронними органами та оголошення йому підозри у вчиненні злочину безсумнівно підриває авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості, довіру суспільства до органів поліції, що є несумісним з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського та виключає можливість подальшого проходження служби в органах поліції.

Доводи ОСОБА_6 з приводу того, що він є потерпілим у кримінальному провадженні № 0000165, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 09.09.2016р., колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Так, з протоколу допиту від 26.10.2016р. у вказаному кримінальному провадженні вбачається, що ОСОБА_6 надав наступні пояснення:

«В цей же день, приблизно о 18 год.00 хв. гр. ОСОБА_9 прибув до мене в каб. № 515, де я йому повідомив, що за фактом ДТП зареєстроване кримінальне провадження № 0003720 за ч. 1 ст. 286 КК України. Під час розмови гр. ОСОБА_9, намагався схилити мене до неправомірної вигоди, щоби я, натомість, повернув йому вилучений автомобіль та документи на нього. В ході даної розмови, я повідомив йому, про те, що його дії є протизаконними і підпадають під ознаки кримінального правопорушення. 11 квітня 2016 року, ОСОБА_9 приблизно о 9:30 год., перебуваючи в моєму службовому кабінеті, знову почав провокувати мене на отримання незаконної винагороди та намагався покласти до моєї кишені грошові купюри. Я в категоричній формі йому відмовив в отриманні зазначених грошових коштів та повідомив йому про те, що змушений звернутися до відповідних компетентних органів та повідомити їх про його злочинні дії. Після цього ОСОБА_9, пішов у невідомому напрямку. Проте, ОСОБА_9 не реагував на мої застереження та наполягав на те щоб, я отримав, запропоновані ним кошти. З метою викриття громадянина ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, я завів його до порожнього сусіднього кабінету та запропонував йому яку суму коштів він хоче вручити мені за «вирішення питання» по закриттю кримінального провадження. ОСОБА_9 повідомив та показав мені суму у розмірі 11 000 тисяч грн. Я попросив його почекати деякий час в цьому кабінеті, на що ОСОБА_9 погодився. І в цей час вийшов з сусіднього кабінету, де знаходився ОСОБА_9, та пішов до сходин, щоб зателефонувати до управління внутрішньої безпеки м. Києва та повідомити про злочин який вчиняється відносно мене. Фізично зателефонувати мені не вдалося, оскільки був затриманий не відомими особами, як в подальшому стало відомо, що то були працівники УВБ та прокуратури».

Натомість, зазначені пояснення ОСОБА_6 надані 26.10.2016р. відрізняються від пояснень, наданих ОСОБА_6 11.05.2016р. у ході службового розслідування, в яких він лише заперечив факт вимагання та отримання неправомірної грошової винагороди та свою причетність до грошей, виявлених під диваном час обшуку в його кабінеті, стверджуючи про фальсифікацію матеріалів стосовно нього, і нічого не повідомляв про схиляння його ОСОБА_9 до отримання неправомірної вигоди. Водночас, за висновком суду, такі пояснення є додатковим підтвердженням взаємовідносин позивача як слідчого органу досудового розслідування з іншими учасниками кримінального провадження в позапроцесуальний спосіб, оскільки згідно з його поясненням, йому неодноразово пропонувалось отримати незаконну грошову винагороду, про що він так і не повідомив в установленому порядку відповідні правоохоронні органи.

Крім цього, твердження ОСОБА_6 стосовно того, що за відсутності обвинувального вироку суду, яким би його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, не може вирішуватись питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки порядок притягнення особи до кримінальної відповідальності врегульований нормами Кримінального кодексу України, в той час як застосування дисциплінарної відповідальності регламентовано Дисциплінарним статутом.

В даному випадку, підстави для застосування дисциплінарної та кримінальної відповідальності не є тотожними.

При цьому, як зазначалося вище, згідно зі статтею 5 Дисциплінарного статуту, за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Таким чином, кримінальне провадження, що проводиться відносно ОСОБА_6, не виключає наявності у його діях складу дисциплінарного проступку та не позбавляє відповідача можливості накладення дисциплінарного стягнення за його вчинення, оскільки матеріалами справи підтверджено, що звільнення позивача зі служби за порушення службової дисципліни не пов'язане з вчиненням злочину. Отже, наявність чи відсутність вироку в кримінальній справі не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, в тексті наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 17.06.2016р. № 547 о/с про звільнення позивача зі служби в поліції відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», згідно з пунктом 6 (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), міститься описка в частині повної назви Дисциплінарного статуту, оскільки фактично звільнення відбулося на підставі Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, а не Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Отже, доводи позивача з приводу того, що його звільнено на підставі Дисциплінарного статуту Національно поліції України, який в установленому порядку не прийнятий Верховною Радою України, є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи доведеність висновком службового розслідування вчинення ОСОБА_6 дій, які не сумісні з вимогами, що пред'являються до професійних та моральних якостей поліцейського, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби в поліції саме на підставі пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки характер накладеного дисциплінарного стягнення відповідає ступеню вини і тяжкості вчиненого позивачем проступку.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_6 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, ОСОБА_6, представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Губська Л.В. Земляна Г.В.
Повний текст постанови виготовлено 13.02.2018 року