Справа № 815/489/18
Суддя: Цховребова М. Г
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/489/18
УХВАЛА

08 лютого 2018 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Цховребова М.Г., розглянувши матеріали адміністративного позову Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря до Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

6 лютого 2018 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря до Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 року № 815/5447/17 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.10.2017 року по 23.11.2017 року в сумі 1954,81 гривень у звязку з його добровільним виконанням.

Водночас, з позовною заявою до через канцелярію суду подано письмову заяву про забезпечення позову від 06.02.2018 року, в якій позивач керуючись ст.ст. 150, 151 КАС України, просить вжити заходи забезпечення даного позову, з тих підстав, зокрема, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2017 року по справі № 815/5447/17 з заявника стягнено на користь ОСОБА_1: середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.10.2017 року по 23.11.2017 року в сумі 5686,72 грн. без утримання податків й інших обовязкових платежів; відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.; судові витрати на правову допомогу у розмірі 5760,00 грн. Постанова підлягала негайному виконанню в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, тобто 3731,91 грн. 29 грудня 2017 року, в порядку негайного виконання рішення суду, з заявника, в порядку безспірного списання було стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3731,91 грн. На підставі заяви про звільнення, заявник звільнив з роботи ОСОБА_1 з 15 січня 2018 року та провів нарахування та виплату заробітної плати за вимушений прогул в сумі 5681,51 грн. з урахуванням безспірного списання на її користь коштів в сумі 3731,91 грн., з утриманням та перерахуванням податків відповідно до чинного законодавства, тобто була виплачена різниця суми у розмірі 1954,81 гривень. На даний час, 5 лютого 2018 року, Казначейською службою повідомлено, що буде здійснено примусове стягнення на підставі заяви ОСОБА_1 та оригіналу виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 25.01.2018 року № 815/5447/17 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 12714,81 гривень: за КПК 2405010 загальний фонд, в т.ч по кодах економічної класифікації видатків бюджету (КЕКВ) 2111 1954,81 гривень, (КЕКВ) 2800 10760,00 гривень. Отже, заявником, виплачено, тобто виконано рішення суду в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 1954,81 гривень (КЕКВ) 2111.

Позивач вважає, що у випадку примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа Казначейською службою в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1954,81 гривень відбудеться подвійне виконання рішення суду та безпідставне списання бюджетних коштів з рахунку заявника.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, спричинить подвійне стягнення на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та унеможливить повернення безпідставно отриманого розміру грошей. Таким чином, є обґрунтовані підстави для застосування заходів забезпечення даного позову.

Зясувавши позицію позивача щодо поданої заяви, дослідивши зміст позову та доданих до нього матеріалів в межах розгляду поданої заяви, суд встановив наступне.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1 статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обовязку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» зазначено, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

Проте, по-перше, позивач у заяві не навів та до неї не додав жодного конкретного доказу на підтвердження того, що:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності субєкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 374 КАС України, зокрема, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Тобто, законодавцем разом з вирішенням питання, зокрема, про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, встановлений простий порядок ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно, твердження позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову спричинить подвійне стягнення на користь ОСОБА_1 суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та унеможливить повернення безпідставно отриманого розміру грошей є необґрунтованим та законодавчо безпідставним.

По-друге, й головне, як вже зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря до Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поданий саме адміністративний позов, згідно змісту якого, в якості правового обґрунтування свого звернення позивач посилається на положення ст. 374 КАС України.

Проте, положеннями ст. 374 КАС України врегульовано порядок виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, який, відбувається лише та виключно за заявою стягувача або боржника.

Тобто, поданий на підставі п. 2 ст. 374 КАС України Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря до Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області адміністративний позов про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виходячи зі змісту вимог, фактично є заявою боржника про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в порядку ст. 374 КАС України.

Проте забезпечення заяв в порядку, встановленому ст.ст. 150, 151 КАС України, не передбачено.

Крім того, з урахуванням вказаних обставин, задоволення клопотання про забезпечення адміністративного позову у цьому випадку, по суті, буде вирішенням судом заявлених вимог та виходом за межі підстав щодо вжиття заходів забезпечення позову, які встановлені ст. 150 КАС України.

Враховуючи та на підставі наведеного, суд вважає заяву представника позивача необґрунтованою, недоведеною, законодавчо безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256, 294, 295, 374, п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд -

ухвалив:

У задоволені заяви позивача про забезпечення адміністративного позову Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря до Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України, та у строк, встановлений ст. 295 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.Г. Цховребова