Справа № 193/877/16-а(2-а/193/14/16)
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018
Київ

справа № 193/877/16-а (2-а/193/14/16)

номер провадження К/9901/74784/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю. (судді-доповідача),

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Патинка А.Г. від 11 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Добродняк І.Ю., Бишевської Н.А., Семененка Я.В. від 25 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Софіївському районі Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання перерахувати пенсію, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною бездіяльності Управління Пенсійного фонду України в Софіївському районі Дніпропетровської області щодо ненарахування та невиплати позивачу державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду ІІІ групи з 01.09.2015 та додаткової пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.09.2015 протиправною; зобов'язання нараховувати та виплачувати щомісячно державну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду ІІІ групи з 01.09.215 та додаткову пенсію у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду ІІІ групи, з 01.09.2015; зобов'язання нарахувати та виплатити заборгованість за неотриману державну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду ІІІ групи з 01.09.215 та додаткову пенсію у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду ІІІ групи, з 01.09.2015 в сумі - 41112 грн.; стягнення заборгованості за неотриману державну пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком згідно ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду ІІІ групи з 01.09.215 та додаткову пенсії у розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно ст.. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як інваліду ІІІ групи з 01.09.2015 в сумі - 41112 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії, інвалід війни ІІІ групи захворювання, яке пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, проте пенсію отримує у значно менших розмірах, ніж встановлено ст.ст.50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Постановляючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що в зазначений позивачем період ст. ст. 50, 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладені в іншій редакції, та встановлюють, що пенсійні виплати здійснюються в розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 23 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною скаргою.

Відповідно до п. 4 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII) справа передана до Верховного Суду.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відповідно до довідки МСЕК від 26.06.2014 позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Софіївському районі Дніпропетровської області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

10.03.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком з 01.09.2015.

Листом №1137/02/31 від 16.03.2016 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, посилаючись на те, що пенсія позивачу розрахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України № 76 VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесено зміни, зокрема, і до статей 50 та 54 Закону Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796- XII. Вказаний закон набрав чинності з 01.01.2015 року.

Згідно ст. 50 Закону № 796 - ХІІ особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п. 11 вказаного Порядку мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ІІІ групи інвалідності - 145% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 13 цього ж Порядку в редакції, що діяла у спірний період, встановлено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам IIІ групи - 284,70 гривні.

Отже, виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно п.3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що у спірний період відсутні правові підстави для перерахунку та виплати позивачеві державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та 50 % мінімальної пенсії за віком відповідно, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідач, виплачуючи позивачу пенсію у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень.

Стосовно посилань позивача в касаційній скарзі на те, що зміни в редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які набули чинності з 01.01.2015 року, звужують права громадян та суперечать Конституції України, колегія суддів зазначає, що вказані зміни не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Ю. Бучик

судді М.М. Гімон

Л.Л. Мороз