Справа № 820/116/18
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

12 лютого 2018 р. № 820/116/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченко А.В. розглянувши в спрощеному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,61202, код ЄДРПОУ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан ОСОБА_2 Сотні, буд. 36 корпус 2,м. Харків,61050, ) визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області в якому просить визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо нездійснення нарахування судді Шевченківського районного суду Харківської області Тордія Етері Нугзарівни суддівської винагороди, виходячи із посадового окладу судді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, визначеного Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік за 2017 рік; стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківської області на користь ОСОБА_1 недоплачену суддівську винагороду за 2017 рік, включаючи її складові, виходячи з щомісячного розміру посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, що дорівнює 32000 гривень та допустити до негайного виконання постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що у 2017 році позивачем отримана суддівська винагорода та її складові, виходячи з посадового окладу 16000 грн.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року N і8оі-УІІІ установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з і січня - 3200,0 гривень.

Оскільки станом на 2017 рік позивач ще не проходила кваліфікаційне оцінювання судді, тому вважаю, що суддівська винагорода повинна обраховуватись, виходячи із посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (10 х 3200) та дорівнювати 32000 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1, Указом Президента України «Про призначення суддів» № 843/2008 від 19 вересня 2008 року була призначена на посаду судді Шевченківського районного суду Харківської області строком на п'ять років.

Наказом голови Шевченківського районного суду Харківської області № 06-06/15 від ю жовтня 2008 року зарахована до штату Шевченківського районного суду Харківської області на посаду судді.

Постановою Верховної Ради України від 5 вересня 2013 року №450-УІІ була обрана на посаду судді Шевченківського районного суду Харківської області безстроково.

Наказом голови Шевченківського районного суду Харківської області № 06-07/05 від 8 жовтня 2013 року зарахована до штату суддів Шевченківського районного суду Харківської області, як суддя, яка обрана безстроково.

У 2017 році, позивачем отримана суддівська винагорода та її складові, виходячи з посадового окладу 16000,00 гривень.

Підставою для звернення до суду послугувало твердження позивача про те, що статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року N і8оі-УІІІ установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з і січня - 3200,0 гривень.

Оскільки станом на 2017 рік позивач ще не проходила кваліфікаційне оцінювання судді, тому вважаю, що суддівська винагорода повинна обраховуватись, виходячи із посадового окладу в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (10 х 3200) та дорівнювати 32000,00 грн.

Суд вказує, що відповідно до ч.2 ст.130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Згідно з ч.1 ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 ч.3 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Водночас абзацом 1 статті 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Посадовий оклад судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, визначається відповідно до розміру визначено частини 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Так, згідно з частиною 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

У ході судового розгляду справи встановлено, що позивач не проходив кваліфікаційного оцінювання, зокрема, для підтвердження відповідності займаній посаді судді.

Отже, посадовий оклад позивача належить обраховувати з огляду на розмір, визначений частиною 3 статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до статей 7 та 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VІІ у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 грн.; з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774- VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Відповідно до правової позиції Конституційного суду України, викладеної в рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011, передбачені законом соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

На час розгляду справи пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" є чинним, не конституційним у встановленому законодавством порядку не визнавався.

При цьому Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" не містить вказівки щодо не застосування пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону до Законів України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII та "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI.

Таким чином, з 01.01.2017 р. розмір посадового окладу судді місцевого суду, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання, становить 16000 грн.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне вказати, що, у даному випадку, не відбулось звуження прав позивача, оскільки розмір суддівської винагороди порівняно з минулими періодами не змінився.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до ст. 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають: бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет); напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів; бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Законом України Про Державний бюджет України на 2017 рік від 21.12.16р. №1801-VIII видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32000 грн. не передбачені, а тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13.07.16р. у справі № 820/4653/15.

Суд вважає за необхідне зазначити, що кваліфікаційне оцінювання судді - це встановлена законом процедура визначення Комісією професійного рівня знань судді та відповідності його займаній посаді, поетапне проведення якої породжує різні правові наслідки у осіб, що пройшли таке оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді від осіб, які таке оцінювання не пройшли.

Тобто, метою проведення кваліфікаційного оцінювання є виявлення та заохочення суддів, які змогли підтвердити достатній рівень знань та відповідність його займаній посаді.

Крім того, суд зазначає, що наявна різниця у статусі між особами, що пройшли оцінювання та тими, що його не пройшли, з урахуванням відсутності їх вини у цьому, та її наслідки, які знаходять своє відображення у тому числі і в розмірі суддівської винагороди, не повинні слугувати обставинами, що породжують поглиблення такої різниці та створення нових факторів для її існування, а саме, суддя, що пройшов кваліфікаційне оцінювання не може отримувати суддівську винагороду у розмірі, що на порядок нижчий, ніж той суддя, що його на даному етапі не пройшов, оскільки в даному випадку не буде застосований принцип розумності, що зашкоджуватиме самій суті права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при виплаті ОСОБА_1 суддівської винагороди у 2017 році, розрахованої з розміру посадового окладу 16000 грн., відповідач діяв на підставі, в межах і в спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог даного адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 Нугзірвни до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії не обґрунтовані, правомірність їх не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, за участі третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.