Справа № 825/288/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 лютого 2018 року м. Чернігів Справа № 825/288/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1І.) 15.01.2018 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФ України в Чернігівській області) та просить:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в проведенні перерахунку призначеної йому пенсії з 30.06.2016, згідно додатково наданих ним документів для перерахунку пенсії;

- зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату йому з 30.06.2016 пенсію, згідно додатково наданих документів для перерахунку пенсії: довідок ГУПН в Луганській області від 11.10.2016 № 1432/111/22-2016 та від 11.10.2016 № 1433/111/22-2016, які не увійшли в розрахунок пенсії, а саме: матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразових премій та надбавок, винагороди за участь в АТО на загальну суму 122 901,00 грн., з яких сплачувались страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Позов мотивовано тим, що розрахунок призначеної йому пенсії був здійснений без врахування матеріальної допомоги на оздоровлення, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, інших премій АТ, одноразових премій. Зазначив, що оскільки з зазначених виплат ним було сплачено страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за останні 24 календарні місяці служби перед звільненням, то вони відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з розміру якого обчислюється пенсія.

Ухвалою судді від 16.01.2018 відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного письмового провадження, без виклику сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали надати відзив на позов.

У встановлений ухвалою суду строк представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та повідомив, що позивач перебуває на обліку в Управлінні з 01.09.2017 (у звязку зі зміною місця проживання), тому відповідачем його пенсія не призначалась та не перераховувалась. Вважає, що орган Пенсійного фонду України не уповноважений змінювати або встановлювати додаткові види грошового забезпечення, оскільки обчислення розміру пенсії здійснюється відповідно до довідок, які надаються уповноваженими структурними підрозділами міністерств та відомств, де працювали особи, що звернулись за призначенням пенсії. Зазначив, що на даний час будь-яка інформація щодо підстав перерахунку пенсії позивача або додаткові довідки про зміну розміру грошового його забезпечення від уповноваженого органу до ГУПФ України в Чернігівській області не надходили. Крім того, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі копій довідок, які, на його думку, не відповідали встановленій формі, та з них не можливо визначити нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування на вищевказані виплати.

Крім того, вважає, що позивачем пропущено встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 знав ще в грудні 2016 року, про що свідчить лист ГУПФ України в Луганській області, у звязку з чим просить залишити поданий ОСОБА_1 позов без розгляду.

Відзив на позовну заяву був направлений на адресу позивача 06.02.2018, що підтверджується реєстром відправлених простих листів.

Вирішуючи вказане клопотання по суті, суд враховує таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з адміністративного позову та доданих до нього матеріалів, 29.06.2016 наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області № 423 о/с, ОСОБА_2 був звільнений зі служби в поліції за статтею 77 частини першої пункту 2 (через хворобу) Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 36).

З 30.06.2016 позивача було взято на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вважаючи, що до грошового забезпечення, з якого призначена пенсія, було включено не всі складові, а саме: матеріальна допомога на оздоровлення 7872,23 грн., інші премії АТ, одноразові премії (заохочення) 10390,00 грн., винагорода за участь в АТО 104639,00 грн., 20.12.2016 позивач звернувся до вищевказаного Управління із заявою про здійснення перерахунку призначеної йому пенсії на підставі оригіналів довідок Головного управління Національної поліції в Луганській області від 11.10.2016 № 1432/111/22-2016 та від 11.10.2016 № 1433/111/22-2016 (а.с. 17).

Листом від 30.12.2016 № 695/С-11 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовило в перерахунку раніше призначеної пенсії з підстав, наведених ОСОБА_1 в заяві від 20.12.2016, оскільки вищевказані виплати не носять постійних характер. Крім того, повідомлено, що інформація щодо підстав для перерахунку пенсії або додаткові довідки про зміну розміру грошового забезпечення від уповноваженого структурного підрозділу МВС України або Національної поліції України не надходили (а.с. 18).

Суд звертає увагу, що з моменту отримання зазначеної відмови та до 31.08.2017 позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області, знав про порушення своїх прав, однак до суду з відповідним позовом не звернувся.

На обліку в ГУПФ України в Чернігівській області ОСОБА_1І перебуває з 01.09.2017 (у звязку зі зміною місця проживання) та в грудні 2017 року він повторно звернувся вже до вказаного Управління із заявою про перерахунок пенсії, відповідно до вищезазначених доводів та з врахуванням копій довідок Головного управління Національної поліції в Луганській області від 11.10.2016 № 1432/111/22-2016 та від 11.10.2016 № 1433/111/22-2016 (а.с. 19, 23, 24). Листом від 04.12.2017 за № 3995/03/С-12 відповідач відмовив у здійсненні перерахунку пенсії (а.с. 20-21).

З наведеного вбачається, що ще в грудні 2016 року позивач знав про свої порушені права (свободи, інтереси) та наслідки їх порушень. Проте, адміністративний позов до суду ОСОБА_1 подано лише 15.01.2018, після відмови, отриманої від ГУПФ України в Чернігівській області (вх. № 943/18).

Таким чином, вищенаведене свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Документів, які свідчили б про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали йому звернутися за захистом порушених прав у строки встановлені законом, також немає. Клопотання про поновлення строку звернення до суду, відсутнє.

Також, суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, оскільки зважаючи на обізнаність позивача про порушення своїх прав, останній не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев'ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку (частина четверта статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на вказані обставини, враховуючи відсутність доказів в обґрунтування поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії має бути залишений без розгляду.

На підставі вищенаведеного, керуючись статтями 122, 123, 240-241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.В. Бородавкіна