Справа № 826/12510/17
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О., Губської О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року, винесену в порядку письмового провадження, у справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд:

- визнати, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні ОСОБА_2 відповіді на його запит на інформацію відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», є протиправною;

- зобов'язати Вищий адміністративний суд України надати позивачу відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь на його запит на інформацію від 26.08.2017.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з'явилися.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України зі запитом на інформацію від 26.08.2017, в якому просив повідомити, чи уповноважена установа реєструвати у відповідних журналах видані ВАСУ довіреності на представництво в судах України.

Вказаний запит був отриманий уповноваженим представником відповідача 28.08.2017, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Посилаючись на те, що відповідачем відповідь на запит не надано, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що запит ОСОБА_2 був розглянутий відповідачем з дотриманням Закону.

Перевіряючи законність та обґрунтованість такого висновку суду, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що всі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права на звернення регулює Закон України «Про звернення громадян».

Передбачене статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення кореспондується із встановленими статтями 14, 15, 19 цього Закону обов'язками органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб, керівників та посадових осіб підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

В матеріалах справи міститься копія листа Вищого адміністративного суду України від 20.09.2017 № П-2327/7, адресованого ОСОБА_2, яким позивачу надано відповідь на його звернення від 26.08.2017, що було розглянуте в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

На підтвердження відправлення вказаного листа відповідачем надано реєстр вихідних документів, що відправляються простою письмовою кореспонденцією.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що вказаний реєстр не є належним доказом відправлення позивачу відповіді на його звернення, зважаючи і на те, що позивач стверджує, що відповіді не отримував.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову шляхом зобов'язання відповідача надіслати позивачу відповідь на його запит на інформацію від 26.08.2017, оскільки докази такого надіслання в матеріалах справи відсутні.

В той же час, вимога позивача про визнання, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні ОСОБА_2 відповіді на його запит на інформацію відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», є протиправною задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем вчинялися дії щодо надання відповіді.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи в частині.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції вирішив справу при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями ст.ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 жовтня 2017 року скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Вищий адміністративний суд України надіслати ОСОБА_2 відповідь на запит на інформацію від 26.08.2017.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді О.О. Беспалов
О.А. Губська

Повний текст постанови виготовлено 15.02.2018