Справа № 817/476/17
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" лютого 2018 р. Справа № 817/476/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: пред. відповідача -Білик М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" серпня 2017 р. у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10.08.2017року задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5.

Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 30.01.2017 №, №, вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2017 №Ф-18, рішення Головного управління ДФС у Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.04.2017 №.

Присуджено на користь позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області судовий збір у розмірі 2931 (дві тисячі дев'ятсот тридцять одна) грн. 06 коп.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На обґрунтування доводів зазначив, що за наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки позивача виявлено порушення ним п. 85.2 ст. 85 та п. 167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України, а також п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яке полягало у ненаданні на перевірку первинних документів на підтвердження виплати найманим працівникам добових витрат, заниженні чистого оподатковуваного доходу за 2014-2015 роки і, як наслідок, бази нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Зазначає, що від платника податків при проведенні перевірки неодноразово витребовувались документи на підтвердження фактичного понесення витрат на виплату працівникам добових. На переконання представника відповідача надання позивачем до заперечень на акт перевірки видаткових касових ордерів не може слугувати належним доказом понесення таких витрат, оскільки до них не було надано банківських виписок щодо зняття цієї готівки позивачем для виплати коштів працівникам. Тому, на думку представника відповідача контролюючий орган обґрунтовано не взяв надані позивачем документи до уваги і не врахував їх при прийнятті оспорюваних рішень. Вважає, що усі виявлені під час перевірки порушення дійсно мали місце.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі висновків акту документальної планової виїзної перевірки №215/13-38/НОМЕР_1 від 30.12.2016 (т. 1 а.с. 23-72) Головним управлінням ДФС у Рівненській області винесено:

податкові повідомлення-рішення від 30.01.2017 №, №;

вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2017 №Ф-18;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.04.2017 №.

Підставою для прийняття зазначених рішень слугували висновки стосовно віднесення позивачем до складу витрат за 2014 рік -481413,10 грн., за 2015 рік- 167205,80 грн. витрат на відрядження працівників, як таких витрати не підтверджені первинними документами щодо виплати працівникам добових. Як наслідок обумовлене стало підставою для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та нарахування штрафних санкцій. Окрім того, до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 510грн за не надання контролюючому органу документів, а не у разі їх надання не в повному обсязі, а також за умови їх ненадання при здійснення заходів податкового контролю, в тому числі, під час про ведення перевірки.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, колегією суддів враховано, що відповідно до п. 177.2, підпункту 177.4.4 пункту 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать, серед іншого витрати на відрядження найманих працівників.

При цьому, витрати на відрядження найманих працівників в силу вимог п. 177.2 ст. 177 ПК України повинні бути документально підтвердженими.

Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постанова Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (надалі - Положення) визначено порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Згідно з п. 3.1 Положення, касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

З наведеного слідує, видача готівки на відрядження, в тому числі, для виплати добових, проводиться з каси підприємця за видатковими касовими ордерами (видатковими відомостями) або шляхом перерахування коштів на платіжну картку.

У розділі 1.12 акту перевірки зазначено, що платником податків не надано видаткові касові ордери, інші первинні документи, що підтверджують факт виплати добових і про необхідність надання цих документів платника податків повідомлено листом №845/17-17-13-02-08 від 16.12.2016, який отримано останнім 16.12.2016, а також листом №86/13-02 від 20.12.2016, який відправлено поштою, у зв'язку з тим, що платник податку був відсутній за адресою місцезнаходження орендованого офісу: АДРЕСА_1. Про надання документів не у повному обсязі складено акт №50 від 21.12.2016 (т. 1 а.с. 29).

Однак, перевіривши названі висновки акту перевірки, судом встановлено, що відомості та підтверджуючі документи щодо вручення Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 16.12.2016 листа №845/17-17-13-02-08 від 16.12.2016 відсутні та в ході розгляду адміністративної справи відповідачем надані не були ні суду першої, ні апеляційної інстанцій.

Стосовно ж листа Дубенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області №86/13-02 від 20.12.2016 про витребування первинних документів, то обумовлений лист отримано позивачем по завершенню перевірки- 26.12.2016 року.

З розділу 1 "Загальні положення" п. 1.1 слідує, що перевірка проводилась з 05.12.2016року по 23.12.2016року.

Видаткові касові ордери, журнали відомостей по розрахунковій картці позивача, друковані форми розрахункової карти за відомостями, виписки по рахунку позивача за 2014-2015 роки були направлені позивачем контролюючому органу листом від 13.01.2017 №2. В якому одночасно повідомлено, що решта документів (виписки по особових картках підзвітних осіб, які були підкріплені до авансових звітів) надавались до перевірки (т. 1 а.с. 86-91).

Також на адресу контролюючого органу 13.01.2017року направлено письмові заперечення на акт перевірки від 30.12.2016року з додаванням документів які контролюючий орган вважав відсутніми (73-80 т. 1).

Пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Однак, як слідує з пояснень відповідача надані разом із запереченнями на акт перевірки від 13.01.2017 №3 видаткові касові ордери, журнали відомостей по розрахунковій картці позивача, друковані форми розрахункової карти за відомостями, виписки по рахунку позивача за 2014-2015 роки долучені до заперечень платника податків, не було взято контролюючим органом до уваги з огляду на те, що до них не додано копій банківських виписок, які б підтверджували зняття готівкових коштів для їх виплати працівникам (т. 1 а.с. 73-80).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що твердження контролюючого органу, через які надані платником податків документи не взяті до уваги, безпідставними, оскільки, як вказано у самому акті перевірки №215/13-38/НОМЕР_1 від 30.12.2016 зазначено, що банківські виписки по рахунках відкритих Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 у банку були використані під час перевірки, що знайшло своє відображення у пункті 1.12 акту (т. 1 а.с. 28).

Водночас, колегія суддів вважає, що надані суду первинні документи, які направлялись контролюючому органу до прийняття рішення та документи, що були предметом перевірки (видаткові касові ордери, журнали відомостей по розрахунковій картці позивача, друковані форми розрахункової карти за відомостями, виписки по рахунку позивача за 2014-2015 роки) слугують достатнім підтвердженням понесення витрат на відрядження найманих працівників у розумінні п. 177.2 статті 177 Податкового кодексу України (т. 1 а.с. 106-249, т. 2 а.с. 1-33).

Крім того, пп. "а" п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 Податкового кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в'їзд (віз), обов'язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов'язані з правилами в'їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв'язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об'єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Підпунктом 170.9.2 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України закріплено, що звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, до закінчення п'ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а)завершує таке відрядження;

б)завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

І з місту акту перевірки вбачається, що контролюючим органом не виявлено порушень при звітуванні найманих працівників ( щодо форми і змісту звітних документів, складених за наслідками завершення відрядження та/або документів наданих на підтвердження витрат, понесених працівниками під час відрядження).

За наведених обставин та положень законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог п.167.1 ст. 167, п. 177.1, п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, що призвело до донарахування податку з доходів фізичних осіб на 125881,28 грн., в тому числі за 2014 рік 89750,74 грн., за 2015 рік 36130,54 грн. є безпідставними та необґрунтованими, а оспорюване податкове повідомлення-рішення № від 30.01.2017 є протиправним.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги, що правомірності донарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та застосування штрафної санкції з вказаного внеску, то з акту перевірки №215/13-38/НОМЕР_1 від 30.12.2016 слідує, що підставою для висновків про порушення платником податків вимог п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 11 ст. 8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" стали порушення описані в пункті 2.14 акту перевірки щодо заниження платником податків чистого оподаткованого доходу за 2014 рік на 526891,26 грн., за 2015 рік на 180764,88 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Зважаючи на те, що судом відхилено зазначені твердження контролюючого органу стосовно заниження оподатковуваного доходу, то оспорювані вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-18 від 12.04.2017 та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.04.2017 є також протиправними та правомірно скасовані судом.

Стосовно ж застосованої штрафної санкції у розмірі 510грн. відповідно до податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2017року, то доводи апеляційної скарги не містять жодних мотивів незгоди з рішенням суду у названій частині.

Приведені позивачем доводи не стосуються названого податкового повідомлення-рішення № від 30.01.2017року та рішення суду у зазначеній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд переглядає судові рішення у межах доводів апеляційної скарги.

Отож, приведені в апеляційній скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування цього судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "10" серпня 2017 р. - без змін/

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст постанови виготовлено "13" лютого 2018 р.