Справа № 826/7180/17
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2018 року № 826/7180/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг

третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант Лайф»

про визнання бездіяльності протиправною,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовними вимогами до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, щодо неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватних заходів впливу до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» (), що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача як клієнта Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф».

Від представника відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на їх необґрунтованість, наголосив, що свої повноваження виконував вчасно та в межах, визначених ст. 37 Закону України «Про страхування», ст. 40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі положень частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на час вчинення процесуальної дії).

Враховуючи те, що 15.12.2017 набрала чинності нова редакція положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Відтак, рішення прийняте з урахуванням положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно дослідивши обставини справи, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

20.02.2007 між ОСОБА_1, як страхувальником та Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф», як страховиком укладено договір страхування життя №0000318 строком на 15 років.

Згідно полісу страхування життя предметом страхування є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям, працездатністю та додатковою пенсією страхувальника.

За умовами даного договору страхувальник зобов'язується сплачувати на користь страховика страховий внесок у сумі 1500 дол. США, загальною кількістю 30 внесків.

01.11.2016 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було прийнято розпорядження №2729, яким анулювано ліцензію Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» на провадження страхової діяльності життя серії АВ№500005.

11.11.2016 Прокуратурою міста Києва відкрито досудове розслідування у кримінальному провадженні №000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статтею 191 Кримінального кодексу України за фактом заволодіння службовими особами Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання своїм службовим становищем.

Враховуючи викладене, позивач зазначає, що страхувальник свої зобов'язання за договором страхування перед страховиком не виконав, внаслідок чого страховику було завдано збитків у сумі 29 783 дол. США.

Позивач вбачає, що бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в частині невиконання своїх завдань та повноважень, передбачених Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» призвела до порушення договірних зобов'язань страховика.

Позивач вважає, що така бездіяльність відповідача призвела до порушення його прав та інтересів, внаслідок чого останній звернувся до суду з адміністративним позовом.

Згідно із ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 № 2664-III (далі - Закон № 2664-III) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.

Мета та форми державного регулювання ринків фінансових послуг визначено статтями 19, 20 Закону № 2664-III. Так, державне регулювання діяльності з надання фінансових послуг здійснюється шляхом: 1) ведення державних реєстрів фінансових установ і реєстрів осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та ліцензування діяльності з надання фінансових послуг; 2) нормативно-правового регулювання діяльності фінансових установ; 3) нагляду за діяльністю учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг); 4) застосування уповноваженими державними органами заходів впливу; 5) проведення інших заходів з державного регулювання ринків фінансових послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 2664-III державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється: щодо ринку банківських послуг - Національним банком України; щодо ринків цінних паперів та похідних цінних паперів (деривативів) - Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; щодо інших ринків фінансових послуг - національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Відповідно до п. 9, 10, ч. 1 статті 28 Закону № 2664-III національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: проводить самостійно чи разом з іншими державними органами перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), а також інших юридичних осіб та фізичних осіб, які здійснюють діяльність з надання фінансових послуг, для якої законом встановлені вимоги щодо одержання ліцензії та/або реєстрації, без відповідної ліцензії та/або реєстрації; у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.

Таким чином, відповідно до норм Закону № 2664-III національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції, як колегіальний орган, проводить перевірку діяльності учасників ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу, накладає адміністративні стягнення, надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів. Дані повноваження закріплено виключно за відповідачем і не можуть передаватись іншим особам.

Ці ж вимоги встановлено в Положенні про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 № 1070/2011, (далі - Положення).

Так, згідно п.п. 4, 36, 38, 39, 40, 41 пункту 4 Положення Нацкомфінпослуг: здійснює відповідно до законодавства державне регулювання та нагляд за діяльністю фінансових установ (крім банків, професійних учасників фондового ринку, інститутів спільного інвестування, фінансових установ, які мають статус міжурядових міжнародних організацій, Державної казначейської служби України та державних цільових фондів; проводить у межах своїх повноважень самостійно або разом з іншими уповноваженими органами виїзні та безвиїзні перевірки діяльності фінансових установ, визначає у межах своїх повноважень періодичність інспектування фінансових установ, їх споріднених та афілійованих осіб; встановлює згідно із законом порядок та умови застосування заходів впливу; у разі порушення законодавства про фінансові послуги накладає адміністративні стягнення за правопорушення та застосовує відповідно до закону заходи впливу; приймає та надсилає фінансовим установам і саморегулівним організаціям обов'язкові до виконання розпорядження (приписи) щодо усунення порушень законодавства про фінансові послуги, вимагає надання необхідної інформації та документів.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг не здійснила вчасних заходів впливу по відношенню до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф».

Відповідач проти позовних вимог заперечував з огляду на наступне.

Зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді та частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, враховуючи, що до виключної компетенції Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг належить повноваження щодо: здійснення реєстрації та ведення Державного реєстру фінансових установ, а у визначених нею випадках - реєстрів осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги; видачі фінансовим установам відповідно до законів з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг відповідних дозволів, а також ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг та затвердження умов провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії чи дозволу, та порядок контролю за їх додержанням; у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосування заходів впливу та накладення адміністративних стягнень, покладання судом будь-яких обов'язків на відповідача шляхом встановлення способу виконання положень Закону є формою втручання у дискреційні повноваження даного органу, що в силу вищевикладеного є неприпустимим.

Так, на виконання своїх повноважень, 26.10.2016 згідно із наказом голови Нацкомфінпослуг №345 «Про здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) працівникам органу було доручено в період з 26.10.2016 по 31.10.2016 здійснити позапланову перевірку Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф».

На виконання вказаного наказу інспекційною групою було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю), за результатами якого виявлено, що за зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою не знаходиться представництво Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф», окрім того, керівництво страховика було відсутнє під час здійснення перевірки, про що складено відповідний акт.

З огляду на пункт 8 статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об'єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки).

Оскільки страховик не допустив уповноважених осіб до проведення перевірки відповідачем винесено розпорядження №2729 від 01.11.2016 про анулювання ліцензії на провадження страхової діяльності, яким було анульовано ліцензію Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» на провадження страхової діяльності із добровільного страхування життя серії АВ№500005, строк дії з 20.10.2013.

Суд зазначає, що згідно із статтею 239 Господарського кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть, серед іншого, застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції у вигляді зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 статті 39 Закону № 2664-III у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Пунктом 4 частини 1 статті 40 Закону № 2664-III передбачено, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг може тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

У пункті 4 частини 1 статті 37 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі Закон - 85/96-ВР) визначено, що уповноважений орган має право видавати приписи страховикам про усунення виявлених порушень вимог законодавства про страхову діяльність, а у разі їх невиконання зупиняти чи обмежувати дію ліцензій цих страховиків до усунення виявлених порушень або приймати рішення про відкликання ліцензій та виключення з державного реєстру страховиків (перестраховиків).

Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» у встановлені строки виявлені правопорушення не усунуло, а відтак відповідач вчасно та в межах повноважень вжив необхідних та передбачених законодавством заходів реагування по відношенню до страховика, внаслідок чого, Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» було виключене з Державного реєстру фінансових установ.

Окрім того, відповідач надсилав до державних та правоохоронних органів листи-звернення щодо діяльності Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф», відповіді яких наявні в матеріалах справи, які суд оцінює як належний доказ здійснення заходів реагування.

Щодо перевірки страхової діяльності Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» відповідач зазначив, що отримав від останнього звіт незалежного аудитора щодо річних звітних даних страховика станом на 31.12.2015, що міститься в матеріалах справи.

Згідно із пунктом 2.7 розділу 2 Порядку складання звітних даних страховиків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.02.2004 №39 достовірність та повнота річної фінансової звітності, річної консолідованої фінансової звітності (у разі якщо страховик відповідно до законодавства складає консолідовану фінансову звітність), а також впевненість щодо річних звітних даних страховика щодо здійснення страхової діяльності повинні бути підтверджені аудитором, який внесений до реєстру аудиторських фірм та аудиторів, які можуть проводити аудиторські перевірки фінансових установ, відповідно до вимог Міжнародних стандартів аудиту.

Так, за даними аудиторської перевірки встановлено, що станом на 31.12.2015 прострочена заборгованість у Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Лайф» станом на кінець звітного періоду перед страхувальником за видами страхування відсутня. Невиконаних страхових зобов'язань не має. Сформовані резерви є адекватними. Невідповідностей між фінансовою звітністю та іншою інформацією, що розкривається товариством не виявлено.

З огляду на звітність страховика підстави для проведення державного нагляду (контролю) були відсутні.

У зв'язку з викладеним, суд вважає, що всі дії, які були прийняті відповідачем для проведення позапланової інспекції страховика реалізовані в рамках чинного законодавства з урахування специфіки роботи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, що не може свідчити про протиправну бездіяльність останнього.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що в Законах України «Про страхування», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в Ліцензійних умовах провадження страхової діяльності не встановлено жодних обмежень стосовно виконання позивачем (страховиком) своїх зобов'язань за укладеними договорами зі споживачами під час тимчасового зупинення дії ліцензії.

А тому, тимчасове зупинення дії ліцензії не звільняє страховика від обов'язку виконання своїх зобов'язань за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо виду фінансової послуги, на право провадження якої вона видавалась.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач належних і достатніх доказів, які б свідчили про бездіяльність відповідача не надав, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування, суд вважає, що відповідач довів правомірність та обґрунтованість своїх дій, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19,77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Окружний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.С. Мазур