Справа № 813/4035/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12334/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Носа С. П.,
суддів Кухтея Р. В., Яворського І. О.;
за участю секретаря судового засідання Гелецького П. В.;
представника відповідача Страхоцької А. Р.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року про залишення без розгляду позовних вимог в справі № 813/4035/17 (головуючий суддя Сподарик Н. І., м. Львів, повний текст ухвали виготовлений 04 грудня 2017 року) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2017 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправним включення ОСОБА_1 до наказу про зняття 100% премії по В/ч НОМЕР_1 за березень 2017 р. «Про преміювання військовослужбовців військової частини за їх особистий внесок у загальні результати служби» протиправним; зобов`язання командира В/ч НОМЕР_1 привести даний наказ за березень 2017 р. у відповідності до вимог наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 р. № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ», виключивши ОСОБА_1 з даного наказу; скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 за березень 2017 р. в частині зняття з ОСОБА_1 100 відсотків премії та зобов`язати повернути йому незаконно зняті кошти у розмірі 100% премії; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 надати копію рапорту безпосереднього начальника з клопотанням про позбавлення позивача премії, який подається у кінці місяця із зазначенням конкретних причин, які стали підставою для цього, та який слугував підставою для видачі наказу про позбавлення ОСОБА_1 премії та копію наказу про зняття з нього премії; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 подати протягом десяти днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАС України (з урахуванням уточнення позовних вимог).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із пропуском шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем - ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не враховано того, що згідно з ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої.
Позивач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.107 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Так, згідно ч.1 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 07 листопада 2017 року із вимогами щодо захисту його порушеного права, що мало місце в березні 2017 року, а саме невиплати належної йому (на думку позивача) премії.
Чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В свою чергу, відповідно до ч. 3 зазначеної статті (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду.
Так, згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Як встановлено судом, позивач на час звернення з вказаним позовом до суду проходив військову службу в Збройних Силах України.
Верховний Суд України в постанові від 16.11.2013р. (справа №21-389а13) дійшов висновку, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю, тому суд повинен керуватися, в тому числі, і положеннями ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України, яка визначає право звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, в даному випадку стягнення грошового забезпечення військовослужбовця.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013р. №8-рп/2013 положення ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, зокрема й премій, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Дана позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі №21-430а11, від 28 травня 2013 року у справі №21-97а13, від 24 березня 2014 року у справі №21-14а14.
Отже, доводи відповідача та висновки суду першої інстанції щодо наслідків застосування пропуску строку звернення до суду, встановлених частиною першою статті 100 КАС України (чинного на час звернення до суду) є безпідставними, оскільки за приписами частини другої статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, і звернення до суду з вимогами про зобов`язання виплатити грошове забезпечення строком не обмежується.
Відтак, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року про залишення без розгляду позовних вимог в справі № 813/4035/17 скасувати.
Справу № 813/4035/17 направити для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський
Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.