Справа № 816/156/18
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/156/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Слободянюк Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження /у письмовому провадженні/ справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 /надалі - позивач/ звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом /з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог/ до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області /надалі - відповідач/ про визнання протиправними дій Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та скасування рішення Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 23 серпня 2017 року № 153 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років; зобов'язання провести перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (№ 1789-ХІІ зі змінами від 12 липня 2001 року) з 17 серпня 2017 року без обмеження граничного (максимального) розміру суми пенсії, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 19 серпня 2016 року та додатку до цієї довідки і здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум з 17 серпня 2016 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він з 17 квітня 2001 року перебуває на обліку у Полтавському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та з 02 серпня 2001 року отримує пенсію на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» /у редакції Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789/ХІІ зі змінами від 12 липня 2001 року/. 17 серпня 2017 року він подав заяву до управління пенсійного фонду про перерахунок його пенсії на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" /у редакції Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789/ХІІ зі змінами від 12 липня 2001 року/, однак, рішенням управління пенсійного фонду від 23 серпня 2017 року № 153 у перерахунку пенсії йому відмовлено на тій підставі, що норма вказаної статті закону втратила чинність 01 січня 2015 року, а умови та порядок перерахунку пенсії згідно діючих норм законодавства Кабінетом Міністрів України на даний момент не встановлені. Незгоду з прийнятим рішенням позивач обґрунтовує тим, що, виходячи з приписів статей 22, 58 Конституції України, постанов Верховного суду України від 10 грудня 2013 року у справах № 21-348а13 та № 21-420а13, від 17 грудня 2013 року у справі № 21-445а13 та від 01 липня 2014 року у справі №21-244а14, для проведення перерахунку пенсії підлягає застосуванню та норма закону, яка діяла саме на момент призначення пенсії (а.с. 5-15, 77-78).

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву посилався на норму пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213 та постанову Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року у справі № 591/4946/16-а, з яких зробив висновок про те, що, починаючи з 01 червня 2015 року раніше призначені пенсії не перераховуються /а.с. 60-62/.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини 4 статті 229 вказаного Кодексу.

Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивач, як пенсіонер, з 17 квітня 2001 року перебуває на обліку у Полтавському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області та з 02 серпня 2001 року отримує пенсію на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» /у редакції Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789/ХІІ зі змінами від 12 липня 2001 року/ у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати працівника прокуратури відповідної посади /а.с. 17, 18/.

17 серпня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою № 355 про перерахунок його пенсії відповідно до довідки /з додатком до неї/ прокуратури Полтавської області від 19 серпня 2016 року № 18-462/вих16, у якій просив провести перерахунок пенсії на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» /у редакції Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789/ХІІ зі змінами від 12 липня 2001 року/ та постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року № 1013 у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько - слідчих працівників /а.с. 22, 73 - 75/.

Рішенням від 23 серпня 2017 року № 153 Полтавським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії з мотивів, що норма статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» /у редакції Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789/ХІІ зі змінами від 12 липня 2001 року/, яка надавала особі право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько - слідчих працівників, втратила чинність 01 січня 2015 року, а умови та порядок перерахунку пенсії згідно з діючою нормою частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" /у редакції Закону України від 14.10.2014 № 1697-VІІ з подальшими змінами та доповненнями/ Кабінетом Міністрів України на момент звернення позивача не встановлені /а.с. 72/.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

До 01 січня 2015 року підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам були врегульовані частинами 13, 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Так, згідно з частинами 13, 18 цієї статті обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком /частина 13/.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи /частина 18/.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VІІI, яким частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ викладена у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» у новій редакції від 14 жовтня 2014 року за № 1697-VII.

Відповідно до Розділу ХІІ Прикінцевих положень цього Закону визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу першого частини 2 статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини 5 статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок його пенсії за вислугу років 17 серпня 2017 року положення частин 13 та 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ втратили чинність.

Натомість у чинному Законі України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII пенсійне забезпечення прокурорів врегульовано частинами 13, 20 статті 86 таким чином:

Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами /частина 13/;

Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України /частина 20 /.

Як свідчать наведені норми діючого законодавства, чинний закон не встановлює право особи на перерахунок раніше призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих прокурорів.

Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на даний момент Кабінетом Міністрів України не визначені.

Посилання позивача на порушення статей 22, 58 Конституції України у зв'язку зі зміною правового регулювання спірних правовідносин є безпідставними, адже ні Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VІІI, яким частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ викладена у новій редакції, ні стаття 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII не визнані неконституційними Конституційним Судом України.

До того ж у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний суд України вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов'язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 червня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_2 проти України № 43331/12, Суд , розглянувши скаргу, зокрема, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19 січня 2010 року після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів, вказав на відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

Крім того, Суд вказав на відсутність підстав для висновку про те, що, передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв на порушення якихось положень Конвенції, та зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою, Суд не вважав, що таке зменшення було непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи наведені положення норм чинного законодавства, рішення Конституційного суду України та рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для перерахунку пенсії, призначеної позивачу за статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих прокурорів.

Такий висновок суду узгоджується і з правовою позицією Верховного суду, викладеною, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № К/9901/1655/18 (номер рішення в ЄДРСР 71938661) та від 23 січня 2018 року у справі № К/9901/1641/18 (номер рішення в ЄДРСР 71766614).

У силу названої правової позиції з 01 травня 2016 року через набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини пенсійного забезпечення державних службовців, пенсії, призначені за втратившим чинність Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, не підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих державних службовців.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 6-9, 77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 /АДРЕСА_1, 38751, ідентифікаційний номер / до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області /вул. Д. Коряка, 3, м. Полтава, 36006, ідентифікаційний код 40383769/ про визнання протиправними дій Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії та скасування рішення Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 23 серпня 2017 року № 153 про відмову у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років; зобов'язання провести перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (№ 1789-ХІІ зі змінами від 12 липня 2001 року) з 17 серпня 2017 року без обмеження граничного (максимального) розміру суми пенсії, виходячи з розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 19 серпня 2016 року та додатку до цієї довідки і здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум з 17 серпня 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Головуючий суддя ОСОБА_3