Справа № 310/6445/17(2-а/310/186/17)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 лютого 2018 рокусправа № 310/6445/17(2-а/310/186/17)
Суддя І інстанції Дністрян О.М.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий-суддя Чепурнова Д.В.

судді: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, згідно з яким просив:

- визнати протиправною бездіяльністю Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у виплаті за період з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року пенсії за віком ОСОБА_1;

- зобовязати Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України Запорізької області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції Бердянське обєднане управління Пенсійного фонду України Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просило її скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виплату пенсії позивачу було припинено у звязку із скасуванням ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Красноармійської районної державної адміністрації Донецької області довідки внутрішньо переміщеної особи на підставі п.5 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти її задоволення, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що громадянин України ОСОБА_1, є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серія ААД № 012214 від 22.04.2009р. (а.с.5,8).

Зареєстрованим місцем проживання позивачки є м. Донецьк, вул.Щорса, б.39 (а.с.5).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якого вказано: м. Бердянськ, пр.Праці, буд.35/50, кв.4 (а.с.7).

З 01.09.2016р. позивач перебуває на обліку та отримує пенсію в Бердянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа згідно ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно відповіді ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Красноарміської районної державної адміністрації від 20.04.2017р. (а.с.20) довідка внутрішньо переміщеної особи Мазур О,В. скасована з 17.08.2016р. згідно розпорядження начальника від 17.08.2016р. на підставі ст.12 п.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

07 жовтня 2016 року позивачу ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради була видана нова довідка від 07.10.2016 року № про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу (а.с.7).

Згідно рішення комісії з питань щодо призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 38 від 17.03.2017р. ОСОБА_1 була призначена пенсія згідно п.18 постанови КМУ № 365 від 08.06.2016р. (а.с.23).

З довідки Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09.10.2017р. вбачається, що пенсія позивачевіі була призначена і нарахована до 01 серпня 2016 року, поновлена з 01 березня 2017 року, а за період з 01 вересня 2016 року до 01 березня 2017 року виплата йому пенсії не призначалася і не нараховувалася (а.с.19).

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообовязкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообовязкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (далі закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообовязковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058, можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною першої цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) у разі смерті пенсіонера;

3) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

4) в інших випадках, передбачених законом.

Вказаний перелік є виключним.

З аналізу зазначених норм Закону можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Отже, спеціальним Законом не передбачено можливості припинення виплати пенсії у випадку скасування дії довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Оскільки виплата пенсії позивачу припинена не з підстав, передбачених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», колегія суддів дійшла висновку про неправомірність таких дій відповідача.

Посилання відповідача на постанову КМУ від 08.06.2016 № 365 є безпідставним, оскільки остання є підзаконним нормативно-правовим актом, у звязку з чим при вирішенні спірних правовідносин слід керуватися правовим актом, який має вищу юридичну силу, в даному випадку Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів зауважує, що при застосуванні норм права, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надано Верховною Радою України, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу (ч. 4 ст. 9 КАС України).

Крім того слід зазначити, що припинення виплати позивачу пенсії у звязку з скасуванням довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», оскільки конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у звязку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обовязку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава, відповідно до конституційних принципів, зобовязана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, у тому числі отримання пенсії.

Отже, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що єдиною підставою для припинення виплати пенсії позивачу стало скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, колегія суддів дійшла висновку, що у спірному випадку встановлено факт порушення відповідачем конституційного права позивача на соціальний захист.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник