Справа № 826/17845/16
Суддя: Власенкова О.О.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2018 року № 826/17845/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Власенкової О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Монсанто Україна"

(далі - позивач, ТОВ "Монсанто Україна"),

до Державної екологічної інспекції у м.Києві (далі - відповідач)

про скасування припису про усунення порушень природоохоронного

законодавства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить скасувати припис Державної екологічної інспекції у м.Києві від 22.07.2016 №05/217п.

Позов вмотивовано наступним.

В силу пункту 3 Порядку подання декларації про відходи та її форми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, для подання декларації про відходи встановлений строк до 20 лютого року, що настає за звітним, відтак, незаконною є вимога відповідача про подання позивачем такої декларації за 2016 рік до 22.08.2016. При цьому Закон України "Про відходи", постанова Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 № 2034 та інші законодавчі акти не містять вимог щодо подання суб'єктом господарювання звіту про інвентаризацію відходів до Державної екологічної інспекції.

Безпідставними позивач вважає вимоги відповідача щодо необхідності облаштування місця для тимчасового складування та зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп на підставі ДСанПін 2.2.7.029-99, дію якого станом на дату винесення оскаржуваного припису було зупинено.

Немає законодавчого обґрунтування вимога відповідача про визначення складу і властивостей відходів, оскільки склад і властивості відходів вже були визначені у Декларації про утворення відходів у 2015 році, тоді як обов'язок погоджувати склад і властивості відходів не передбачений законодавством.

Необґрунтованою є вимога відповідача про подання позивачем статистичної звітності з огляду на те, що позивача не включено до переліку респондентів, які зобов'язані подавати звітність за формою 1-відходи (річна).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву, просив суд відмовити в його задоволенні.

У письмовому запереченні відповідач зазначив, що на виконання завдань, функцій та повноважень Державної екологічної інспекції, передбачених Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", Положенням про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 № 429 (чинний на час проведення перевірки), державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища міста Києва було здійснено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ТОВ "Монсанто Україна". За результатами перевірки було складено припис, який відповідач вважає правомірним.

Згідно з доводами відповідача суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобов'язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України. Всупереч Закону України "Про відходи" позивачем не подано у 2016 році декларацію про утворення відходів. Відповідач зазначив, що подання декларації регулюється Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", який містить визначення декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства, а також Порядком повідомлення державного адміністратора або дозвільного органу про відповідність матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання вимогам законодавства, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 №685. Додатково відповідач зазначив, що постанова Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, яка набрала чинності після того, як позивач мав подати декларацію про відходи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1218.

В обґрунтування необхідності ведення первинного обліку та подання позивачем статистичної звітності відповідач посилається на пункт "г" статті 17 Закону України "Про відходи".

Також відповідач вважає, що ДСанПін 2.2.7.029-99 є діючим, рішення Державної служби з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 15.07.2014 №33 лише рекомендує Міністерству охорони здоров'я України визнати ДСанПін 2.2.7.029-99 такими, що втратили чинність.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Державна екологічна інспекція у м.Києві є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується, і діє в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки в місті Києві.

Відповідно до Положення про державну екологічну інспекцію в автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 №429 (далі - Положення №429) Державна екологічна інспекція у м.Києві є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується і діє в межах своїх повноважень, забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки в місті Києві.

Державна екологічна інспекція у місті Києві здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про екологічну та радіаційну безпеку; законодавства про охорону атмосферного повітря щодо:

- виконання запланованих і затверджених загальнодержавних, галузевих або регіональних Природоохоронних програм;

- наявності та додержання дозволів на викиди забруднюючих речовин;

- забезпечення безперебійної ефективної роботи і підтримання у справному стані споруд, устаткування та апаратури для очищення викидів і зменшення рівнів впливу фізичних та біологічних факторів;

- додержання нормативів у галузі охорони атмосферного повітря;

- додержання екологічних показників нафтопродуктів (бензину автомобільного та дизельного палива), які реалізуються шляхом оптової та роздрібної торгівлі суб'єктами господарювання;

- порядку здійснення діяльності, спрямованої на штучні зміни стану атмосфери і атмосферних явищ у господарських цілях;

- надання своєчасної, повної та достовірної інформації про стан атмосферного повітря, визначення видів і обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря.

Державна екологічна інспекція у місті Києві має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження, складати протоколи про адміністративні правопорушення та розглядати справи про адміністративні правопорушення, накладати адміністративні стягнення у випадках, передбачених законом (п.4.3,6.4 Положення №429).

Завданням законодавства про охорону навколишнього природного середовища є регулювання у галузі охорони, використання і відтворення природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, запобігання і ліквідації негативного впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовища, збереження природних ресурсів, генетичного фонду живої природи, ландшафтів та інших природних комплексів, унікальних територій та природних об'єктів, пов'язаних з історико-культурною спадщиною (стаття 1 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).

Відповідно до п.4.2 статті 4 Положення №492 Інспекція відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

У період з 04.07.2016 по 22.07.2016 Державним інспектором з охорони навколишнього природнього середовища Державної екологічної інспекції у м.Києві Ільченком О.М. проведено планову перевірку дотримання вимог екологічного законодавства ТОВ "Монсанто Україна", за результатами якої складено акт від 22.07.2016 № 05/521а.

Згідно з указаним актом встановлено низку порушень вимог природоохоронного законодавства, а саме:

1)ТОВ "Монсанто Україна" не проведено інвентаризацію відходів. Відповідно до представленого розрахунку показника загального утворення відходів Пзув=233,05 умовних одиниць, однак всупереч вимогам Закону України «Про відходи» ТОВ "Монсанто Україна" не подано декларацію про утворення відходів у 2016 році.

Наведене є порушенням статей 17, 27 Закону України «Про відходи», постанов Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118, від 31.08.1998 №1360, від 01.11.1999 №2034;

2)на підприємстві невірно ведеться первинний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, зберігаються чи утилізуються за формою №1-В.

Наведене є порушенням статей 5, 17, 26 Закону України «Про відходи», наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 №342;

3) на підприємстві порушуються вимоги щодо поводження з небезпечними відходами, а саме не облаштовано місце для тимчасового складування та зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп у відповідності до вимог ДсанПін 2.2.7.029-99.

Наведене є порушенням статей 33, 34 Закону України "Про відходи, ДСанПін 2.2.7.029-99 "Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення";

4) підприємством не подається статистична звітність щодо поводження з відходами.

Наведене є порушенням пункту «г» частини першої статті 17, частини першої статті 26 Закону України "Про відходи", пункту 5 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 №2034;

5) підприємством не визначено та не погоджено склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища.

Наведене є порушенням пункту «в» статті 17 Закону України "Про відходи".

Підстави та порядок проведення планової перевірки позивачем не оскаржуються.

ТОВ "Монсанто Україна" не погодилося із виявленими порушеннями та надало до акту перевірки письмові заперечення.

На підставі указаного акту перевірки винесено оскаржуваний припис від 22.07.2016 № 05/217п, яким ТОВ "Монсанто Україна" приписано:

б/н) до 05.08.2016 видати наказ по підприємству про відповідальних посадових осіб за виконання даного припису, а також розробити план організаційно-технічних заходів з усунення виявлених недоліків, їх копії надати до Державної екологічної інспекції у м.Києві;

1) до 22.08.2016 провести інвентаризацію джерел утворення та видів відходів. Надати звіт про інвентаризацію відходів до Державної екологічної інспекції у м.Києві. На підставі інвентаризації відходів заповнити та подати декларацію про утворення відходів у 2016 році;

2) до 22.08.2016 та постійно з дня підписання припису вести за встановленими нормами первинний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються чи утилізуються за формою №1-Вт;

3) до 22.08.2016 облаштувати місце для тимчасового складування та зберігання відпрацьованих люмінесцентних ламп у відповідності до вимог ДСанПін 2.2.7.029-99;

4) до 22.08.2016 визначити та погодити склад і властивості відходів, що утворюються, ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища;

5) до 22.08.2016 (щороку в установлені законом терміни) подавати статистичну звітність щодо поводження з відходами

Не погоджуючись із зазначеним приписом позивач оскаржив його до суду.

Суд частково погоджується з доводами позивача щодо протиправності оскаржуваного припису з наступних підстав.

Стосовно пункту 1 оскаржуваного припису.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про відходи" суб'єктами у сфері поводження з відходами є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, а також підприємства, установи та організації усіх форм власності, діяльність яких пов'язана із поводженням з відходами. Позивач є суб'єктом у сфері поводження з відходами.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобов'язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України. Показник загального утворення відходів (Пзув) - це критерій обсягу утворення відходів, що розраховується за формулою, передбаченою у статті 1 Закону України "Про відходи". Відповідно до наявної в матеріалах справи копії декларації Позивача про утворення відходів у 2015 році Пзув дорівнював 233,05.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Порядку подання декларації про відходи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 118 (чинною на дату складення оскаржуваного припису), декларація подається один раз на рік одночасно в паперовій та електронній формі до центру надання адміністративних послуг, який передає її відповідно до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласної, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, або через електронну систему здійснення дозвільних процедур у сфері поводження з відходами, порядок функціонування якої визначається Мінприроди, до 20 лютого року, що настає за звітним.

Таким чином, нормативно встановлений термін подання декларації про відходи за 2016 рік - до 20.02.2017. Отже, у позивача був відсутній законодавчий обов'язок подавати декларацію до 22.08.2016, як це зазначено в оскаржуваному приписі. Поряд із цим, як було встановлено судом, позивач своєчасно зареєстрував декларацію про утворення відходів у 2015 році, копія якої наявна в матеріалах справи.

Стосовно вимоги відповідача про надання позивачем звіту про інвентаризацію відходів до Державної екологічної інспекції у м.Києві необхідно зазначити, що чинне на час складення припису законодавство України, в тому числі, Закон України "Про відходи" та постанова Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 №2034, на які посилається відповідач у приписі, не встановлюють обов'язку суб'єктів господарювання щодо вчинення таких дій.

У запереченнях на позов відповідач посилається на визначення декларації про відповідність матеріально-технічної бази вимогам законодавства, передбачене у статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", фактично ототожнюючи її з декларацією про утворення відходів. На думку відповідача, суттю декларації є подання суб'єктом господарювання до відповідного державного органу документу із зазначенням відомостей, на підставі яких він виконує певні дії щодо здійснення господарської діяльності, тому стосовно її подання підлягає застосуванню Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та Порядок повідомлення державного адміністратора або дозвільного органу про відповідність матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання вимогам законодавства, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 №685 (чинною на дату складення припису).

У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до абзацу 6 частини першої статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства - документ, яким суб'єкт господарювання повідомляє адміністратора або представника відповідного дозвільного органу про відповідність своєї матеріально-технічної бази вимогам законодавства. У такий спосіб суб'єкт господарювання набуває права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання документа дозвільного характеру.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відходи" декларація про відходи - документ, який згідно з цим Законом подають суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких показник загального утворення відходів в межах від 50 до 1000.

Як зазначалося вище, суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави суду дійти висновку, що декларація відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства надає право розпочати господарську діяльність, тоді як, подаючи декларацію про відходи, суб'єкт господарювання звітує про утворення відходів вже за результатами своєї діяльності протягом року.

Згідно з абзацом 2 частини другої Порядку повідомлення державного адміністратора або дозвільного органу про відповідність матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання вимогам законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.2006 №685 (чинною на дату складення припису) матеріально-технічна база суб'єкта господарювання - виробничі площі, матеріальні ресурси, засоби виробництва і документи, що використовуються суб'єктом господарювання у процесі вчинення певних дій щодо провадження господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Згідно з доводами позивача відходи не входять до складу його матеріально-технічної бази та не використовуються позивачем у господарській діяльності. В акті перевірки зазначається, що видами діяльності позивача за КВЕД є 46.75 оптова торгівля хімічними продуктами; 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин. Факт використання позивачем відходів у своїй діяльності державним інспектором при приведенні перевірки не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, декларація про відходи та декларація про відповідність матеріально-технічної бази суб'єкта господарювання вимогам законодавства мають різну правову природу. Закон України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та постанова Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №922 "Деякі питання набуття права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності за декларативним принципом" порівняно із Законом України "Про відходи" та постановою Кабінету міністрів України від 18.02.2016 №118 "Про затвердження Порядку подання декларації про відходи та її форми" встановлюють принципово різний порядок застосування вищезазначених декларацій.

Суд не бере до уваги доводи позивача про обов'язок позивача подати декларацію про відходи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1218 від 03.08.1998 за звітний рік навіть після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118 з огляду на таке.

Постанова Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 №1218 "Про затвердження Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів" (далі - постанова №1218) втратила чинність 11.03.2016 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №118 "Про затвердження Порядку подання декларації про відходи та її форми" (далі - постанова №118). Відповідно до абзацу 4 пункту 8 постанови №1218 декларація про відходи подається їх власниками щороку. Як встановлено судом, позивач своєчасно подав декларацію про утворення відходів у 2015 році, вказавши у ній як обсяг відходів, утворених у 2015 році, так і запланований обсяг утворення відходів у 2016 році. При цьому, в постанові № 118, яка втратила чинність на час складення оскаржуваного припису, строк подання декларації визначався роками, отже у будь-якому випадку станом на час проведення перевірки позивача відповідачем та винесення оскаржуваного припису у позивача не сплинув строк для подання у 2016 року згаданої декларації. Тому зобов'язання позивача відповідачем подати декларацію за 2016 рік у строк до 22.08.2016 не ґрунтується на приписах чинного законодавства.

Ураховуючи викладене, вимога позивача стосовно визнання протиправним пункту 1 оскаржуваного припису та його скасування є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно пункту 2 оскаржуваного припису.

Оскаржуючи припис відповідача в цілому, позивач у позовній заяві не виклав обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги в частині визнання протиправним і скасування пункту 2 цього припису, не зазначив які його права та інтереси порушені цим пунктом припису та не надав доказів на підтвердження обставин, які підтверджують порушення його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому пунктом згідно з пунктом "г" частини першої статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку. Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 07.07.2008 №342 затверджено Типову форму первинної облікової документації N 1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари", а також Інструкцію щодо її заповнення.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправним і скасування пункту 2 оскаржуваного припису.

Стосовно пункту 3 оскаржуваного припису.

Обґрунтовуючи свої доводи щодо протиправності цього пункту, позивач стверджує, що станом на час проведення перевірки та дату складення оскаржуваного припису відповідач безпідставно застосував ДСанПіН 2.2.7.029-99, дію яких зупинено з 16.09.2014 згідно з частиною 5 статті 28 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" на підставі рішення Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 15.07.2014 № 33, на підтвердження чого надав суду указане рішення та повідомлення Державної регуляторної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва, опубліковане в газеті "Урядовий кур'єр" від 20.09.2014 №173.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва від 15.07.2014 № 33 відповідно до частини третьої статті 27 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" запропоновано Міністерству охорони здоров'я України визнати такою, що втратила чинність, постанову Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.99 №29 "Державні санітарні правила та норми 2. Комунальна гігієна. 2.7. Ґрунт, очистка населених місць, побутові та промислові відходи, санітарна охорона ґрунту. "Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення "ДСанПіН 2.2.7.029-99", незареєстрованої в Міністерстві юстиції України, оскільки її норми не відповідають вимогам діючого законодавства та принципам державної регуляторної політики.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" рішення уповноваженого органу про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики підлягає виконанню органом виконавчої влади, щодо регуляторного акта якого було прийнято це рішення, у двомісячний строк з дня прийняття такого рішення.

У відповідності до частин шостої та сьомої статті 28 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" у разі невиконання рішення уповноваженого органу про необхідність усунення порушень принципів державної регуляторної політики або неоскарження цього рішення органом виконавчої влади протягом встановленого в цьому Законі строку дія регуляторного акта або окремих його положень, щодо яких було прийнято відповідне рішення, зупиняється наступного дня з дня закінчення строку для виконання такого рішення. Уповноважений орган публікує в газеті "Урядовий кур'єр" повідомлення про зупинення дії регуляторного акта або окремих його положень не пізніше десяти робочих днів з дня зупинення дії цього регуляторного акта або окремих його положень.

Як встановлено судом, вищевказане рішення Державної служби України з питань регуляторної політики та розвитку підприємництва у встановлений законодавством строк виконане та оскаржене не було, у зв'язку з чим згаданий державний орган на виконання приписів статті 28 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" повідомив, що дія постанови Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.199 №29 "Державні санітарні правила та норми 2. Комунальна гігієна. 2.7. Ґрунт, очистка населених місць, побутові та промислові відходи, санітарна охорона ґрунту. "Гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення їх класу небезпеки для здоров'я населення" ДСанПіН 2.2.7.029-99", незареєстрованої в Міністерстві юстиції України, зупиняється з 16.09.2014 (Повідомлення опубліковано в газеті "Урядовий кур'єр" від 20.09.2014 N 173).

Інформація про відновлення дії ДСанПіН 2.2.7.029-99 в установленому законом порядку відсутня.

З урахуванням викладеного суд не бере до уваги доводи відповідача, який стверджує, що відповідно до листа Міністерства охорони здоров'я України від 12.03.2015 №05.01-12-58/992-15/7590, адресованого Державній екологічній інспекції у м.Києві, стосовно роз'яснень названого Міністерства застосування статті 3 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" та висновку про те, що дія цього Закону не поширюється на Державні санітарні правила охорони атмосферного повітря населених місць (від забруднення хімічними і біологічними речовинами).

Крім того, Міністерство охорони здоров'я України не наділене повноваженнями надавати роз'яснення законодавства.

Разом з тим суд погоджується з позивачем стосовно того, що ДСанПіН 2.2.7.029-99 не містять обов'язку суб'єкта господарювання облаштовувати місця для зберігання відходів, які фактично ним не зберігаються. При цьому при перевірці позивача відповідачем не було виявлено та зафіксовано відходи, які зберігаються позивачем з порушенням ДСанПіН 2.2.7.029-99.

За таких обставин пункт 3 оскаржуваного припису є протиправним та підлягає скасуванню судом, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно пункту 4 оскаржуваного припису.

Відповідно до пункту "в" частини першої статті 17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь небезпечності відходів для навколишнього природного середовища та здоров'я людини відповідно до нормативно-правових актів, які затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища;

Аналізуючи правомірність пункту 4 оскаржуваного припису суд дослідив подану позивачем декларацію про утворення відходів у 2015 році. У декларації розраховано показник загального утворення відходів (Пзув= 233,05), зазначено найменування відходів та їх код відповідно до Класифікатора відходів ДК 005-96. На декларації міститься відмітка про її реєстрацію управлінням екології та природних ресурсів Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.10.2015.

Зважаючи на це, суд дійшов висновку що наведеним підтверджується, що станом на час складання припису позивач належним чином визначив склад і властивості відходів, що утворюються, а також ступінь їх небезпечності для навколишнього середовища.

Стосовно вимоги позивача, викладеної у пункті 4 припису про погодження складу і властивостей відходів, суд зазначає, що стаття 17 Закону України "Про відходи" в редакції, чинній на дату складення припису, не містить обов'язку суб'єкта господарювання здійснювати таке погодження. Зміни щодо виключення такого обов'язку були внесені до Закону України "Про відходи" Законом України від 09.04.2014 №1193-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру", який набрав чинності 26.04.2014.

З урахуванням відсутності відповідно до Закону України "Про відходи" у суб'єктів господарювання обов'язку щодо визначення та погодження складу і властивостей відходів, за висновком суду, у такому випадку ДСанПіН 2.2.7.029-99 не підлягають застосуванню.

З урахуванням викладеного пункту 4 оскаржуваного припису є протиправним та підлягає скасуванню судом.

Стосовно пункту 5 оскаржуваного припису.

Пунктом "г" частини першої статті 17 Закону України "Про відходи" встановлено, що суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.

Згідно з пунктом 5 Порядку ведення державного обліку та паспортизації відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.11.1999 №2034 форми державної статистичної звітності про відходи та інструкції щодо порядку складання цих форм розробляються та затверджуються Держстатом за погодженням з Мінприроди.

Наказом Державної служби статистики України від 19.08.2014 №243 "Про затвердження форм державних статистичних спостережень із екології, лісового та мисливського господарства" затверджено форму статистичної звітності відходів №1-відходи (річна). В пункті 2.4. даного наказу вказано, що обов'язок подання форми №1-відходи (річна) поширюється на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичних осіб, діяльність яких пов'язана з утворенням, поводженням з відходами I-IV класів небезпеки, за переліком, визначеним органами державної статистики відповідно до затвердженої методології. В формі №1-відходи (річна) зазначено термін її подання - не пізніше 28 лютого.

Отже обов'язок подання статистичної звітності щодо поводження з відходами поширюється тільки на тих суб'єктів господарювання, які включені до переліку, визначеного органами державної статистики.

При цьому суд бере до уваги лист Головного управління статистики у м.Києві від 16.09.2016 № 11.1-78/3696-16, згідно з яким позивача не включено до сукупності звітуючих одиниць, тому ним звіт за формою 1-відходи (річна) за 2015 рік не подавався. Відповідна пропозиція про врахування вказаного підприємства при формуванні сукупності звітних одиниць буде надана Головним управлінням статистики у м.Києві до Державної служби статистики України для розробки вказаного спостереження за 2016 рік.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у позивача станом на час проведення перевірки подавати статистичну звітність щодо поводження з відходами, оскільки він не включений до переліку юридичних осіб, які мають подавати таку звітність.

За таких обставин пункту 5 оскаржуваного пункту є протиправним і підлягає скасуванню судом.

Стосовно пункту б/н оскаржуваного припису, в якому міститься вимога про видання наказу по підприємству про відповідальних посадових осіб за виконання даного припису, а також про розроблення плану організаційно-технічних заходів з усунення виявлених недоліків, надання їх копій до Державної екологічної інспекції у м. Києві.

Дана вимога є похідною від інших вимог, викладених в приписі, тому враховуючи протиправність пунктів 1, 3-5 припису, в частині виконання цих пунктів пункт б/н припису також підлягає скасуванню.

З матеріалів справи також вбачається, що за результатами проведеної відповідачем перевірки було складено оскаржуваний припис, а також дві постанови про накладення на відповідальну особу ТОВ "Монсанто Україна" адміністративного стягнення від 22.07.2016 № 01038 про накладення штрафу в розмірі 850,00 грн. та від 22.07.2016 №01039 про накладення штрафу в розмірі 85,00 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 17.03.2017 у справі №752/11948/16 (в ЄДРСР № 66373297), яка згідно з інформацією, що міститься в ЄДРСР набрала законної сили 17.03.2017, визнано протиправною та скасовано постанову Державної екологічної інспекції у м. Києві від 22.07.2016 №01038.

При цьому порушення, вказані у згаданій постанові від 22.07.2016 №01038 є аналогічними тим порушення, усунути які відповідач зобов'язав позивача в пунктах 1 та 3 оскаржуваного припису.

Постанову Державної екологічної інспекції у м.Києві від 22.07.2016 №01039 відповідальна особа ТОВ «Монсанто Україна», на яку накладено штраф, не оскаржувала. Однак указана обставина, за висновком суду, не є доказом визнання позивачем вчинення порушень, усунути які позивача зобов'язано згідно з пунктом 2 та 4 оскаржуваного припису.

Наведене обґрунтовується тим, що відповідно до статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення є правом, а не обов'язком особи, щодо якої її винесено. Невикористання такого права не може бути доказом визнання позивачем викладених в приписі порушень.

За наведених обставин позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 1378,00 грн., підлягає поверненню йому частково у розмірі 1 148,3 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 3-5 припису Державної екологічної інспекції у м.Києві від 22.07.2016 №05/217п, а також пункт б/н в частині виконання пунктів 1, 3-5 цього припису.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 148,3 грн. (одна тисяча сто сорок вісім гривень 30 коп.) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Монсанто Україна" (01033, м.Київ, вул.Володимирська, 101 А, корпус 2, 6 поверх, ) за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у м.Києві (04071, м.Київ, вул.Набережно-Лугова, 4, ).

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 292-297 з урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя О.О. Власенкова