Справа № 823/561/18
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

09 лютого 2018 року справа № 823/561/18

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали адміністративного позову у справі № 823/561/18

за позовом ОСОБА_1

до Управління з питань соціального захисту населення Чорнобаївської районної державної адміністрації

про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії, прийнято ухвалу.

07.02.2018 ОСОБА_1, звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління з питань соціального захисту населення Чорнобаївської районної державної адміністрації, просить:

визнати відмову Управління з питань соціального захисту населення Чорнобаївської районної державної адміністрації щодо перерахунку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановленої ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - протиправною;

зобов'язати Управління з питань соціального захисту населення Чорнобаївської районної державної адміністрації здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову компенсацію учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 45-ти мінімальних заробітних плат, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам ст.160, ст.161 КАС України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, виходячи з такого.

Згідно п.2 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв'язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. У позовній заяві не зазначено офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти позивача, ідентифікаційний код, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 160 КАС України, якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у п.2 ч.5 цієї статті стосовно представника. У позовній заяві не зазначено, реєстраційний номер облікової картки платника податків, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти стосовно представника позивача.

Відповідно до п.5 ч.5 ст.160 КАС України у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини та згідно ч.9 ст.160 КАС України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору. Натомість, позивач не зазначає про не виконання яких саме норм актів законодавства йдеться чи допущено свавільне втручання у правомірні законні очікування позивача з боку відповідача, не надає обґрунтування у контексті пропорційності додаткової соціальної захищеності щодо результату перерахунку без звязку виплат від наявності бюджетних коштів з огляду на виконання бюджету та те, що право соціального забезпечення не є абсолютним, користування яким може бути повязано з низкою ширше сформульованих конфліктуючих інтересів держави та особи, наприклад ст.1 Першого Протоколу ЄКПЛ, де частиною другою передбачено відповідні умови або підстави для обмеження прав.

Про залежність розмірів соціальних виплат особі від економічних чинників Конституційний Суд України у Рішенні від 19.06.2001 у справі № 9-рп/2001 зазначив, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов'язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів. У Рішенні від 08.10.2008 №20-рп/2008 у справі про страхові виплати Конституційний Суд України вказав, що види і розміри соціальних послуг та виплат встановлюються державою з урахуванням фінансових можливостей.

ЄСПЛ у рішенні у справі Velikoda проти України, 03.06.2014, 43331/12, п.28 зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. ЄСПЛ наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Законом України «Про судовий збір» передбачено (ст.9), що суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. КАС України встановлено (ч.3 ст.161), що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивачем не надано доказу сплати судового збору, або засвідченого у встановленому порядку документа, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У випадку надання позивачем обґрунтованого розрахунку, належить зазначити ціну позову та відповідно сплатити судовий збір за позовну вимогу майнового характеру. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду позову майнового характеру фізичною особою встановлюється ставка судового збору - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Виплату позивачу одноразової грошової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інваліду 2-ї групи, захворювання якого пов'язано з роботами із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у сумі 284,40 грн. здійснено у 2015 році, про що зазначено позивачем у тексті позовної заяви.

Реалізація особою своїх прав залежить від її волевиявлення і здійснюється нею на власний розсуд. Позивачу було проведено виплату одноразової компенсації у зв'язку зі встановленням інвалідності 2-ї групи і такі дії відповідача протиправними не визнавалися.

Згідно ст.48 Закону № 796-ХІІ одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи. Компенсація виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом ОСОБА_2 України (ч.3 ст.48 Закону № 796-ХІІ). Постановою № 285 встановлено розмір одноразової компенсації інвалідам ІІ групи у сумі 284,40 грн.

У позові не йдеться про захист якого порушеного права позивач просить. Індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушено.

Порядком виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженим постановою КМУ від 26.10.2016 № 760 (далі - Порядок №760) врегульовано питання здійснення виплат, передбачених ст.48 Закону № 796-ХІІ, зокрема одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи та у п.2 визначено, що одноразова компенсація виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян. Відповідно до п.3 Порядку №760 передбачено, що виплата одноразової компенсації здійснюється за єдиною заявою, передбаченою Постановою КМУ від 17.08.2002 №1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги», поданою заінтересованою особою протягом шести місяців з дати встановлення інвалідності або смерті годувальника.

Виплати компенсації у розмірі 45-ти мінімальних заробітних плат регламентовано Постановою КМУ № 285 та Порядком 760.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначено, що Кабінет ОСОБА_2 України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, що фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету ОСОБА_2 України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У позовній заяві не зазначено, коли саме у позивача виникло право на нарахування і виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи та не йдеться про захист якого порушеного права позивач просить, зокрема у контексті того, що у 2015 році позивачеві було виплачено одноразову компенсацію. Індивідуальні акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення у справі Deweer проти Бельгії від 27.02.1980, 6903/75, п.49).

Відповідно до ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Позивачем не зазначено, про яку саме відмову (дата, номер, форма) йдеться у прохальній частині позовної заяви, а тому позовна вимога щодо визнання протиправною відмови, потребує конкретизації з огляду на чіткість, розмір мінімальної заробітної плати відповідного року.

У позові йдеться про лист відмову від 23.11.2017 № 2407/03.

Актом державного чи іншого органу є юридична форма рішень органів офіційний письмовий документ, що породжує наслідки, спрямовані на регулювання тих чи інших відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів відносин. Рішення суб'єкта владних повноважень у контексті положень КАСУ необхідно розуміти як нормативно-правові акти, так і правові акти індивідуальної дії. Згідно п.19 ч.1 ст.4 КАС України правові акти індивідуальної дії рішення, що є актом одноразового застосування норм права і дію яких поширено на конкретних осіб або які стосуються конкретної ситуації, за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, скеровані окремим особам, застосовуються одноразово, після реалізації вичерпують дію. Усі рішення суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом. Лист фіксує певні обставини та не є остаточним документом, зобов'язуючим до вчинення будь-яких дій, не породжує певних правових наслідків, його висновки не мають обов'язкового характеру для позивача. Листи не можна визначити як документи, що містять норми права загальної або індивідуальної дії. Вони не можуть створювати нових правових норм, доповнювати чи змінювати чинне законодавство та не мають обов'язкового характеру для суб'єкта, до якого вони адресовані. Листи не мають обов'язкового характеру і не набувають статусу рішення в розумінні КАС України, внаслідок чого не можуть бути оскаржені в адміністративному суді в порядку адміністративного судочинства.

Зі змісту Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень адміністративний суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, передбаченими ч.2 ст. 2 КАС України.

Письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідчені копії, якщо інше не визначено КАС України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього (ч.2 ст.94 КАС України). У позові зазначено, що всі оригінали письмових доказів, копії яких додані до позовної заяви, знаходиться у позивача. Разом з тим, до позовної заяви додано копії: посвідчення інваліда 2 групи, посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вкладки до посвідчення особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, паспорта, ідентифікаційного номера, виписок з медичної картки. Зазначені документи повинні знаходитись у позивача, проте до позовної заяви надано незасвідчені у встановленому порядку копії.

КАС України (ч.4, ч.5 ст.94) передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, що знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.160, ст.161 цього Кодексу, протягом пяти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 5, 8, 160, 168, 169, 241, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління з питань соціального захисту населення Чорнобаївської районної державної адміністрації про визнання відмови протиправною та зобовязання вчинити дії залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви десять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Л.В.Трофімова