Справа № 2а-2548/10/1170
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2010-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2010 року Справа № 2а-2548/10/1170

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хилько Л.І., при секретарі Муляренко О.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача представник ОСОБА_2

свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Кіровоградській області про визнання дій неправомірними та скасування постанови № 016623 від 24.06.2010 р. про застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Кіровоградській області (далі відповідач) з зазначеним позовом. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що власник транспорту ОСОБА_7 здійснював приватну поїздку на автомобілі Мерседес-Бенз Спринтер 313 CDI держ. номер ВА 7030АЕ з м. Кіровограда до м. Умань в Софіївський парк разом зі своїми друзями. Незважаючи на пояснення водія працівниками ТУГАТІ в Черкаській області складений акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом в якому зазначені порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг з нерегулярних пасажирських перевезень без оформлення документів перелік яких визначено ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній дорожній лист, неоформлений договір із замовником транспортних послуг, документ про оплату транспортних послуг. На підставі акту перевірки відповідачем прийнято постанову про застосування фінансових санкцій до позивача у сумі 1700 грн. Оскільки позивач не є власником автотранспорту, а використовує автомобіль на підставі договору оренди між ним та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 реєстраційного талону для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг по перевезенню пасажирів, позивач вважає безпідставним застосування до нього штрафних санкцій оскаржуваною постановою.

Відповідач заперечив проти задоволення вимог адміністративного позову, зазначивши, що під час перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 згідно отриманої ОСОБА_9 через водія ОСОБА_7 надавав послуги з нерегулярних пасажирських перевезень за маршрутом «Кіровоград-Умань» без оформлення документів перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»у звязку з чим фінансові санкції до позивача застосовані правомірно оскільки доказами надання послуг з перевезення пасажирів позивачем є акт проведення перевірки, ОСОБА_8 реєстраційний талон, Ліцензійна картка та договір оренди автомобіля. Також, відповідач зазначив, що ОСОБА_7 в своїх поясненнях до акту перевірки викладених у формі «з актом ознайомлений», які засвідчив власним підписом, підтвердив факт відсутності заперечень з приводу того, що перевірка проведена державними інспекторами всупереч вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 1567 від 09.11.2006 «Про затвердження порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті»та Закону України «Про автомобільний транспорт».

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог.

У звязку з необхідністю підтвердження чи спростування факту здійснення приватної поїздки судом запропоновано позивачу повідомити прізвища, імена та адреси осіб, що приймали участь у поїздці з метою виклику їх у судове засідання. За ініціативою позивача в судове засідання зявилися громадяни ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які допитані судом у якості свідків та підтвердили факт здійснення за їх участю приватної поїздки до м. Умань. Також, свідки зазначили, що такі приватні поїздки здійснюються часто, за перевезення кошти вони не платять тільки всі учасники поїздки в рівних частинах оплачують використане пальне. ОСОБА_7, який був за кермом автотранспорту також пояснив суду, що при перевірці надав держінспекторам талон на машину, права, техпаспорт та повідомив перевіряючих, що ліцензійна картка не стосується даної поїздки. На питання відповідача скільки осіб знаходилось у салоні автотранспорту один із свідків зазначив, що 6-7 осіб.

Позивач, надаючи відповідь на питання відповідача, підтвердив факт використання автотранспорту в підприємницькій діяльності.

Відповідач на пояснення свідків зазначив, що оскільки пасажири оплачували вартість пального то ця поїздка є комерційною. Також відповідач зазначив, що обовязкова наявність дорожнього листа при здійсненні приватних поїздок передбачена Законом України «Про автомобільний транспорт».

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 02.11.2010 р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 07.11.2010 р., про що повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ст. 167 КАС України.

Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши учасників справи, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

25 квітня 2007 року згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 9) автотранспорт MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер ВА 7030АЕ зареєстровано на ОСОБА_7.

31 жовтня 2007 року між фізичною особою ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_7 укладений трудовий договір на виконання певної роботи водій автобуса. (а.с. 37)

1 листопада 2007 року між Орендодавцем ОСОБА_7 та Орендатором ОСОБА_1 укладений договір оренди автомобіля MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер ВА 7030АЕ (а.с 26, 27) для перевезення пасажирів та вантажів в межах України.

6 листопада 2007 року ОСОБА_1 виданий тимчасовий реєстраційний талон ДАН № 316473 на автотранспорт MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер ВА 7030АЕ (а.с. 36)

30 листопада 2007 року ОСОБА_1 видана ОСОБА_9 серія АВ № 384171 на внутрішні перевезення пасажирів (а.с. 35)

7 червня 2010 року о 14 год. 10 хв. державними інспекторами ТУГАТІ в Черкаській області здійснено перевірку транспортного засобу Мерседес, номерний знак НОМЕР_1, серія і номер свідоцтва про реєстрацію ДАН № 316473 (тимчасовий), водій ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, документ, що посвідчує особу водія РРВ № 488101 Новгородка, 28.04.2007 р., дорожній лист відсутній, серія, номер та строк дії ліцензійної картки АА № 274063 дійсна до 29.11.2012 р. що належить ПП Діхтяренку ОСОБА_10. За наслідками перевірки складений акт (а.с. 33) відповідно до якого під час перевірки виявлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній дорожній лист, неоформлений договір із замовником транспортних послуг, документ про оплату транспортних послуг.

На підставі акту перевірки відповідачем 24.06.2010 прийнято постанову про застосування фінансових санкцій до позивача у сумі 1700 грн. (а.с. 34) відповідно до якої позивач ПП ОСОБА_1 07.06.10 р., 14 год. 10 хв. Черкаська обл., Уманський район т/з Мерседес, днз ВА 70-30 АЕ, здійснюючи нерегулярні пасажирські перевезення за маршрутом «Кіровоград-Умань», допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена аб. 3, ч. 1, ст. 60 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про автомобільний транспорт»(надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про автомобільний транспорт»(дорожній лист, договір з замовником, документ про оплату транспортних послуг).

Статтею 16 Закону України, від 30.06.1993, № 3353-XII "Про дорожній рух" визначені основні права та обовязки водія транспортного засобу. Згідно норм зазначеної статті водій серед інших прав та обовязків має право, зокрема: керувати транспортним засобом і перевозити пасажирів або вантажі на дорогах, вулицях та в інших місцях, де рух транспорту не заборонено у встановленому порядку; довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування. Обовязок водія мати при собі та на вимогу працівників міліції надавати дорожні (маршрутні) листи і документи на вантаж, що перевозиться а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ліцензійну картку на автомобільний транспортний засіб у разі надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів не стосується власників транспортних засобів, які використовують їх в індивідуальних некомерційних цілях.

Частиною 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 07.09.1998, № 1388 передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції. Транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб.

Згідно частини 16 Порядку № 1388 на зареєстровані у підрозділі Державтоінспекції транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки. За бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, підрозділ Державтоінспекції видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Сфера дії Закону України, від 05.04.2001, № 2344-III "Про автомобільний транспорт" визначена статтею 3 цього Закону. ОСОБА_11 регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень. При цьому "перевізником" згідно із статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт»визнається особа, яка надає послуги з перевезення пасажира чи (та) вантажу автомобільним транспортом загального користування (тобто як юридична, так і фізична особа).

Статтею 1 Закону України, від 01.06.2000, № 1775-III "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" визначено, що господарська діяльність - будь-яка діяльність, у тому числі підприємницька, юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців, пов'язана з виробництвом (виготовленням) продукції, торгівлею, наданням послуг, виконанням робіт; ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку у разі його встановлення Кабінетом Міністрів України за умови виконання ліцензійних умов.

Ліцензуванню згідно п. 33 ст. 9 Закону № 1775-ІІІ підлягає господарська діяльність з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом відповідно до видів робіт, визначених Законом України "Про автомобільний транспорт". Статтею 14 Закону № 1775-ІІІ визначено, що до ліцензій на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом додаються ліцензійні картки на кожен автомобільний транспортний засіб. Ліцензійна картка є бланком суворої звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та автомобільного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 Цивільного кодексу визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, держава не втручається у здійснення власником права власності.

Судом на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу MERCEDES-BENZ, реєстраційний номер ВА 7030АЕ (а.с. 67) встановлено, що власником зазначеного автотранспорту є ОСОБА_7. ОСОБА_8 реєстраційний талон виданий ОСОБА_1 у відповідності до норм частини 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 07.09.1998, № 1388.

Також, на підставі матеріалів справи, пояснень позивача та свідків судом встановлено, що ОСОБА_7 у якості водія власного автотранспорту разом з особами з якими перебуває у дружніх стосунках здійснив 07.06.2010 року приватну поїздку до м. Умані для задоволення власних потреб.

У відповідності до норм ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначене поняття доказів. Згідно положень даної статті доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належність та допустимість доказів визначена статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно норм статті 70 належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

В судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та наполягав на тому що дана поїздка була комерційною, здійснена з метою отримання прибутку позивачем з застосуванням фізичної праці у якості водія автотранспорту ОСОБА_7 відповідно до укладеного трудового договору одночасно при цьому будь-яких належних доказів в обгрунтування своїх заперечень відповідачем суду не надано.

Обґрунтування відповідачем заперечень кількістю пасажирів у салоні автотранспорту (16 осіб) не ґрунтується на нормах права оскільки по-перше, жодним нормативним актом не встановлено залежність визначення категорії перевезення від кількості пасажирів, по-друге, факт наявності 16 осіб спростовується показаннями свідків. Посилання відповідача на наявність у позивача ОСОБА_8 реєстраційного талону як на доказ належності автотранспорту позивачу на законних підставах спростовується нормами частини 16 Порядку № 1388 відповідно до яких видача особі ОСОБА_8 реєстраційного талону констатує факт передачі власником транспортного засобу, в даному випадку ОСОБА_7, позивачу право користування і (або) розпорядження транспортним засобом, а не право володіння. Так само і договір оренди, укладений між ОСОБА_7 та позивачем доводить тільки наявність у позивача права користування автотранспортом а не прав володіння та розпорядження. Наявність у позивача ОСОБА_9 серії АВ № 384171 на внутрішні перевезення пасажирів, на яку також посилається відповідач в обгрунтування своїх заперечень є неналежним доказом, тому що не містить інформації щодо предмету доказування факту здійснення 07.06.10 р. позивачем комерційної поїздки а лише доводить факт наявності у позивача права на надання послуг по внутрішніх перевезеннях. Надання водієм автотранспорту Ліцензійної картки АА № 274063 особам, що здійснювали перевірку свідчить тільки про факт знаходження Ліцензійної картки в автотранспорті на момент перевірки. Трудовий договір укладений між позивачем та особою-власником автотранспорту ОСОБА_7 свідчить про факт наявності трудових правовідносин між сторонами договору і ніяким чином не доводить факту здійснення комерційної поїздки та отримання прибутку.

Оскільки дана поїздка була приватною, не мала на меті отримання прибутку позивачем, вимоги посадових осіб ТУГАТІ в Черкаській області, що провели перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, щодо наявності у водія дорожнього листа, договору з замовником транспортних послуг, документу про оплату транспортних послуг є неправомірними, висновки, зафіксовані в акті перевірки від 07.06.2010 р. не відповідають дійсним обставинам і, як наслідок, дії відповідача по нарахуванню штрафних санкцій позивачу в сумі 1700 грн. постановою від 24.06.2010 № 016623 є незаконними.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги адміністративного позову підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про застосування фінансових санкцій № 016623 від 24 червня 2010 року прийняту начальником територіального управління Головавтотрансінспекції у Кіровоградській області про застосування до приватного підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_1, фінансових санкцій в сумі 1700 грн.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_12