Справа № 826/15119/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2018 року № 826/15119/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України»
доНаціональної академії статистики, обліку та аудиту
провизнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» (далі по тексту - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної академії статистики, обліку та аудиту (далі по тексту - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Національної академії статистики, обліку та аудиту, що полягає у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію позивача;

- стягнути з відповідача компенсацію витрат на правову допомогу, в розмірі 2400,00 грн., які поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до Договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 13 червня 2017 року;

- стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на оплату судового збору за подання позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправне ненадання відповідачем запитуваної інформації на інформаційний запит Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 13.06.2017 року.

Так, на підставі ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України 31 січня 2018 року суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 11.04.2017 Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Національної академії статистики, обліку та аудиту із запитом № 098/2-17 від 11.04.2017 про надання інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій документів: Статуту ВНЗ; Свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; Ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; Сертифікат про акредитацію освітньої програми ВНЗ; Витяг (відомості) ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; Структуру ВНЗ, перелік структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з указанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; Правил прийому до ВНЗ у 2017 році; Положення про приймальну комісію ВНЗ на 2017 рік; Наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ на 2017 рік; Переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; Плану роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності 9 (а.с.13).

Листом №289 від 21.04.2017 відповідач відмовив у задоволенні запиту на інформацію, посилаючись на те, що Національна академія статистики, обліку та аудиту не є розпорядником інформації, оскільки не фінансується з державного і місцевого бюджетів, також позивачу не надано згоду Міністерства освіти і науки України вести спостереження за роботою приймальних комісій. Крім того, на думку, відповідача, запитану інформацію позивач може отримати на офіційному сайті ВНЗ (а.с. 14).

Не погоджуючись з вказаною відповіддю, Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулася до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб'єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Стосовно доводів Національної академії статистики, обліку та аудиту про те що, остання не є розпорядником публічної інформації та на неї не розповсюджуються норми Закону України «Про доступ до публічної інформації», слід зазначити наступне.

Так, відповідач у своїй відповіді на запит №098/2-17 від 11.04.2017, посилаючись на вимоги ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», вказує на те, що Академія не є розпорядником публічної інформації про ВНЗ, яка є предметом суспільного інтересу, оскільки не фінансується з державного і місцевого бюджетів. Однак, суд не може погодитися з вказаними доводами відповідача, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Пунктом 3 частини 1 статті 13 вказаного вище Закону встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, у тому числі, особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Відповідно до ст. 14, ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; вести облік запитів на інформацію; визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

При цьому, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону (ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про громадські об'єднання» для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право, зокрема одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Відповідно до абзацу 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» заклад вищої освіти - окремий вид установи, яка є юридичною особою приватного або публічного права, діє згідно з виданою ліцензією на провадження освітньої діяльності на певних рівнях вищої освіти, проводить наукову, науково-технічну, інноваційну та/або методичну діяльність, забезпечує організацію освітнього процесу і здобуття особами вищої освіти, післядипломної освіти з урахуванням їхніх покликань, інтересів і здібностей.

Тобто, позивач у порядку, визначеному Законом, наділений правом одержувати публічну інформацію, яка знаходиться у володінні відповідних розпорядників, тобто є запитувачем інформації, в свою чергу ВНЗ є розпорядником інформації, відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а, отже, зобов'язаний не лише оприлюднювати публічну інформацію на своєму офіційному веб-сайті, проте й надавати таку інформацію за запитами на інформацію.

Таким чином, нормами чинного законодавства прямо передбачено право запитувати належним чином засвідчені копії документів-носіїв публічної інформації та обов'язок відповідача, як розпорядника інформації, надавати публічну інформацію у відповідь на такі запити.

Стосовно доводів відповідача про те, що запитувана Всеукраїнською громадською організацією «Комітет конституційно-правового контролю України» інформація не є предметом суспільного інтересу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Громадянам, які належать до національних меншин, відповідно до закону гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних навчальних закладах або через національні культурні товариства.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що запитувана позивачем інформація пов'язана із вступом до ВНЗ, тобто є інформацією, яка становить суспільний інтерес, адже вона необхідна громадянам для реалізації свого права на освіту, гарантованого Основним Законом, плата за копіювання та друк такої інформації не стягується.

При цьому, згідно зі ст. 6 Закону інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Наведені висновки узгоджуються із правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі 06 квітня 2016 року справа №826/6464/14 (К/800/47050/14).

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що запитувана позивачем інформація є предметом суспільного інтересу, а тому, дії відповідача, що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію позивача та в ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію позивача, є протиправними.

Щодо посилань відповідача на те, що позивач може отримати запитувану інформацію на офіційному сайті Академії, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося судом вище, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені ст. 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього Закону (ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Крім того, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, який висловлено у постанові від 26.05.2015 (справа №21-102а15), згідно із яким здійснення розпорядником інформації заходів, спрямованих на забезпечення прозорості та відкритості своєї діяльності шляхом оприлюднення інформації, яка є у його володінні, і посилання на неї у відповідях на запит, не може вважатися неправомірною відмовою у наданні інформації.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та наявної судової практики, посилання відповідача на отримання запитуваної інформації із загальнодоступних джерел, в тому числі офіційний сайт Академії, не може звільняти його від обов'язку надавати таку інформацію у разі її запитування.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що відповідач неправомірно відмовив у наданні запитуваної Всеукраїнською громадською організацією «Комітет конституційно-правового контролю України» інформації, а позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, з огляду на що, суд приходить до переконання про необхідність їх задоволення.

Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу в розмірі 2400,00 грн., які з вини відповідача поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви відповідно до Договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 13 червня 2017 року, суд звертає увагу на таке.

Позивачем на підтвердження даних вимог долучено до позовної заяви копії Договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) б/н від 13.06.2017, акту передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги від 06.11.2017; платіжного доручення №67 від 10.11.2017 у сумі 2400 грн. (призначення платежу: переказ коштів за Договором про надання юридичних послуг від 13.06.2017), виписку з рахунку позивача про операції за 13.11.2017, копію диплому спеціаліста ОСОБА_1

Згідно з п.10 ч.1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15 грудня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами п.1 ч.3 ст. 132 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями ч.2 ст. 134 КАС України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Отже, проаналізувавши викладені вище норми, суд зазначає, що чинна на час розгляду справи редакція Кодексу адміністративного судочинства України відносить до судових витрат лише витрати на правничу допомогу адвоката, проте позивач просить відшкодувати витрати на підставі договору про надання юридичних послуг від 13.06.2017 з фахівцем у галузі права ОСОБА_1, що станом на час розгляду справи до витрат на правничу допомогу не відносяться.

Положення розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України підстав для застосування при розгляді справи положень Кодексу адміністративного судочинства України, чинного до 15 грудня 2017, не дають.

Згідно з ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У даній справі відповідачем є юридична особа, яка не є суб'єктом владних повноважень, проте в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» є розпорядником публічної інформації і суб'єктом делегованих повноважень, у зв'язку з чим суд вважає за можливе при вирішенні питання про розподіл судових витрат вирішити питання про стягнення з відповідача понесених витрат на сплату судового збору.

У матеріалах справи на підтвердження сплати судового збору міститься квитанція №205 від 21.11.2017 у сумі 1600,00 грн. (а.с.3).

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Національної академії статистики, обліку та аудиту, що полягає у відмові в задоволенні запиту на публічну інформацію від 11.04.2017 та у ненаданні запитуваної інформації на запит на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» протиправною.

Стягнути з Національної академії статистики, обліку та аудиту (, вул. Підгірна, 1, м. Київ, 04107) на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» (, вул. Петрозаводська, 2-а, м. Київ, 03035) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600, 00 грн. (тисяча шістсот гривень).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко