Справа № 826/14959/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2018 року № 826/14959/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві
провизнання протиправними дій, скасування податкового повідомлення - рішення,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві), в якому просить:

визнати протиправним дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві, які полягають у ненаправлені позивачу, у порядку, визначеному Податковим кодексом України, акту № 2129/26-53-17-01/НОМЕР_1 від 28 серпня 2014 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування і сплати сум з доходів фізичних осіб в частині отримання інвестиційного прибутку у 2013 році та податкового повідомлення - рішення № від 10 жовтня 2014 року;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 10 жовтня 2014 року про сплату податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 237 288,25 грн., у тому числі за основним платежем - 189 830,60 грн, за штрафними санкціями - 47 457,65 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року відкрито провадження у справі №826/14959/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05 грудня 2017 року, яке відкладалось на 21 грудня 2017 року та на 10 січня 2018 року для подання сторонами доказів по справі.

05 грудня 2017 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у з в'язку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № винесене 10 жовтня 2014 року, водночас позивач звернувся до суду з даним позовом лише 17 листопада 2017 року.

У судовому засіданні 21 грудня 2017 року представник позивача заперечив проти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та надав заперечення на вказане клопотання. У вказаних запереченнях зазначено, що при ознайомленні, у вересні 2017 року в приміщенні ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, з матеріалами перевірки, позивачем було встановлено, що матеріали перевірки надсилалися за адресою: АДРЕСА_1, така ж сама адреса зазначена в акті перевірки, проте позивач прозиває та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Також, позивач зазначив, що отримав оскаржуване податкове повідомлення-рішення лише 26 вересня 2017 року.

У судовому засіданні 21 грудня 2017 року суд зобов'язав представника відповідача надати до 05 січня 2018 року копію поштового відправлення, в якому скеровувалось оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивачу, у зв'зку з чим судове засідання було відкладено на 10 січня 2018 року.

Представник відповідача у судове засідання 10 січня 2018 року надав копію поштового відправлення, в якому скеровувалось оскаржуване податкове повідомлення-рішення позивачу, з якого вбачається, що адреса одержувача, тобто позивача вказана неправильна, а саме: АДРЕСА_1.

Судом було відхилено клопотання позивача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв'язку з його необґрунтованістю та не наданням доказів на підтвердження пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні 10 січня 2018 року представники позивача адміністративний позов підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити його. Позивач вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки продаж позивачем у 2013 році частки у статутному капіталі ТОВ «Граніт - Інвест ЛТД» не спричинив виникнення позитивного значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами. Крім цього, позивач вважає протиправними дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві, які полягають у ненаправлені позивачу, у порядку, визначеному Податковим кодексом України, акту № 2129/26-53-17-01/НОМЕР_1 від 28 серпня 2014 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування і сплати сум з доходів фізичних осіб в частині отримання інвестиційного прибутку у 2013 році та податкового повідомлення - рішення № від 10 жовтня 2014 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 10 січня 2018 року проти позову заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні. Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві на позовну заяву, співпадають з висновками Акта перевірки.

На підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Податковим повідомленням - рішенням Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві від 10 жовтня 2014 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу II Податкового кодексу України, відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, на підставі акту перевірки № 2129/26-53-17-01/НОМЕР_1 від 28 серпня 2014 року за порушення підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачують фізичні особи за результатами річного декларування у розмірі 237 288,25 грн, в тому числі: за основним платежем - 189 830,60 грн, за штрафними санкціями - 47 457,65 грн.

Зазначене податкове повідомлення - рішення прийнято на підставі акту перевірки від 28 серпня 2014 року № 2129/26-53-17-01/НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування і сплати сум з доходів фізичних осіб в частині отримання інвестиційного прибутку у 2013 році (далі по тексту - акт перевірки)

В акті перевірки встановлено порушення позивачем підпункту 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, а саме: громадянин ОСОБА_1 відніс до суми витрат, документально не підтверджені витрати, понесені ним в 2008 році від придбання частки у статутному капіталі ТОВ «Граніт-Інвест ЛТД».

Позивач вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення, оскільки до матеріалів справи надані повноцінні та достатні докази на підтвердження понесених позивачем витрат на придбання інвестиційного активу, а саме: договір про купівлю та продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Граніт-Інвест ЛТД» від 08 серпня 2008 року, договір про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «Граніт-Інвест ЛТД» від 14 серпня 2013 року. Пояснюючи підстави не надання вказаних документів перевіряючим, позивач посилається на протиправність дій відповідача які полягають у ненаправлені позивачу, у порядку, визначеному Податковим кодексом України, акту № 2129/26-53-17-01/НОМЕР_1 від 28 серпня 2014 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування і сплати сум з доходів фізичних осіб в частині отримання інвестиційного прибутку у 2013 році.

Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві на позов, повністю співпадають з висновками акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента, зокрема, є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Згідно із пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпункт 164.2.9 пункту 164.2 цієї Податкового кодексу України встановлює, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, зокрема, включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені у пункті 170.2 статті 170 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту 170.2.1 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік.

За правилами, визначеними підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Інвестиційний актив, подарований платнику податку чи успадкований платником податку, вважається придбаним за вартістю, що дорівнює сумі державного мита та податку з доходів фізичних осіб, сплачених у зв'язку з таким даруванням чи успадкуванням.

Підпункт 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України встановлює, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення, крім фінансових результатів, зазначених в абзаці першому пункту 29 підрозділу 4 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що до складу інвестиційного прибутку включається позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, а до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Як встановлено в акті перевірки та підтверджується матеріалами справи, позивач подав до ДПІ у Дніпровському районі декларацію про майновий стан і доходи, отримані за 2013 рік, разом із додатком 3 "Розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, отриманих від операцій з інвестиційними активами", у якій визначив суму доходу, отриманого від продажу інвестиційного активу у розмірі 1 118 900 грн та суму витрат на придбання інвестиційного активу в сумі 1 120 000 грн; фінансовий результат від операцій з інвестиційними активами складає - 1100 грн.

Матеріали справи свідчать, що 08 серпня 2008 року між громадянином України ОСОБА_2 (Продавець) та громадянином України ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі, за умовами якого Продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі передати у власність Покупця частку у статутному капіталі Товаристві з обмеженою відповідальністю «Граніт-Інвест ЛТД», а Покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити вказану частку.

Пунктом 1.3.1 Договору встановлено, що відчужується, складає 33,4% (тридцять три цілих чотири десятих відсотка) статутного капіталу Товариства та дорівнює 1 118 900,00 грн.

При цьому, відповідно до пункту 2.1 Договору ціна Договору складає 1 120 000, 00 грн.

14 серпня 2013 року між позивачем та громадянкою ОСОБА_3 укладено Договір відступлення частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Граніт-Інвест ЛТД», відповідно до статті 4 якого купівельна ціна складає 1 118 900,00 грн, яка сплачується Покупцем Продавцю шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Продавця.

Наведене свідчить, що придбану у 2008 році частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Граніт-Інвест ЛТД» у сумі 1 120 000,00 грн позивачем у 2013 році відступлено ОСОБА_3 у сумі 1 118 900,00 грн.

Наведене підтверджує, що позивач отримав доход від продажу інвестиційного активу у розмірі 1 118 900,00 грн.

Таким чином, різниця між доходом, отриманим позивачем від продажу інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, складає 1100,00 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 10 жовтня 2014 року є протиправним.

Оскільки Податковий кодекс України не визначає обов'язкового переліку документів, які можуть підтверджувати вартість інвестиційного активу, що визначається із суми витрат на придбання такого активу, на думку суду, надані позивачем документи є достатніми доказами, що підтверджують понесення витрат на придбання частки статутного капіталу ТОВ «Граніт-Інвест ЛТД».

Відповідно до пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України визначено, що платники податку зобов'язані, зокрема, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку; отримувати та зберігати протягом строку давності, встановленого цим Кодексом, документи первинного обліку, в тому числі на підставі яких визначаються витрати при розрахунку інвестиційного прибутку та формується податкова знижка платника податку; подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов'язковим.

На вимогу контролюючого органу та в межах його повноважень, визначених законодавством, платники податку зобов'язані пред'являти документи і відомості, пов'язані з виникненням доходу або права на отримання податкової знижки, обчисленням і сплатою податку, та підтверджувати необхідними документами достовірність відомостей, зазначених у податковій декларації з цього податку.

Суд звертає увагу, що у відповідності до зазначеної правової норми платник податку не зобов'язаний подавати разом із податковою декларацією відповідні підтверджуючі документи, а повинен лише вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, та отримувати і зберігати протягом строку давності, документи первинного обліку.

Якщо під час перевірки у відповідача виникли сумніви у підтвердженні відповідних сум витрат на придбання позивачем інвестиційного активу, він міг вимагати надання необхідних документів, для підтвердження достовірності даних податкової декларації.

Судом встановлено, що не спростовано відповідними доказами відповідача, що при ознайомленні із матеріалами перевірки, позивачем виявлено направлення матеріалів перевірки та спірного податкового повідомлення - рішення на адресу: АДРЕСА_1 (аналогічна адреса зазначена в пункту 1.3 акту перевірки). Разом з тим, позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, позивачем матеріали перевірки не отримані у 2014 році (копія конверту та повідомлення про вручення міститься в матеріалах справи).

Відповідачем доказів зворотного, а саме своєчасного вручення позивачу копії акту перевірки та податкового повідомлення - рішення, суду не надано, відтак, суд, враховує надані позивачем докази та приймає доводи позивача щодо неотримання останнім матеріалів перевірки та податкового повідомлення - рішення.

Як вбачається з пункту 2.1 акту перевірки, позивачем у відповідь на запит від 22 травня 2014 року № 7801/р/26-53-17-03-12 подано до ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у місті Києві копії договорів про купівлю та продаж частки у статутному капіталі ТОВ «Граніт-Інвест».

Судом, також, враховано, що 18 серпня 2014 року позивачу вручено запит про надання інформації (копія повідомлення про вручення поштового відправлення міститься в матеріалах справи), але доказів надання позивачем відповіді на повторний запит матеріали справи не містять.

Разом з тим, відповідно пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України уразі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Відповідно до пункту 86.4 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) документальної невиїзної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п'яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов'язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов'язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Таким чином, в разі незгоди із висновками акту перевірки, заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України встановлено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п'яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Таким чином, в разі неподання документів на запит контролюючого органу, останній вчиняє відповідний запис у акті перевірки, при цьому, платник податків наділений правом подання до контролюючого органу заперечень на акт перевірки із відповідними додатковими документами.

Враховуючи, що акт перевірки та спірне податкове повідомлення - рішення позивачем отримано у вересні 2017 року, позивачем подано скаргу на податкове повідомлення - рішення, листом Головного управління ДФС у місті Києві від 20 жовтня 2017 року № 16108/Р/26-15-42-02-19 у скасуванні спірного рішення відмовлено.

Щодо доводів позивача про не направлення акту перевірки, суд вважає за необхідне зазначити, що правові наслідки оскаржуваних дій у межах спірних правовідносин є вичерпаними, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки.

Суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом помилково було направлено кореспонденцію на адресу: місто Київ, проспект Ватутіна, буд 12 замість місто Київ, проспект Ватутіна, буд 2, де саме і проживає позивач.

Разом з тим, на думку суду, не вручення акту перевірки порушило право позивача та позбавило останнього можливості подання заперечень на акт перевірки та додаткових доказів, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 02218, АДРЕСА_1 ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві (, місцезнаходження юридичної особи: 02094, місто Київ, бульвар Верховної ради, 24-Б) № від 10 жовтня 2014 року.

3. Визнати протиправним дії Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві (, місцезнаходження юридичної особи: 02094, місто Київ, бульвар Верховної ради, 24-Б), які полягають у ненаправлені позивачу, у порядку, визначеному Податковим кодексом України, акту № 2129/26-53-17-01/НОМЕР_1 від 28 серпня 2014 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з питань повноти, достовірності та своєчасності нарахування і сплати сум з доходів фізичних осіб в частині отримання інвестиційного прибутку у 2013 році та податкового повідомлення - рішення № від 10 жовтня 2014 року.

4.Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва ГУ ДФС у місті Києві (, місцезнаходження юридичної особи: 02094, місто Київ, бульвар Верховної ради, 24-Б) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 02218, АДРЕСА_1) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3012,88 грн (три тисячі дванадцять гривень вісімдесят вісім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань згідно квитанції від 17 листопада 2017 року №3381360.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова