Справа № 351/1490/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12194/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гулида Р.М.,

суддів Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

при секретарі судового засідання Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року (Головуючий суддя: Собко В.М., м. Снятин) у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської райдержадміністрації про визнання дій неправомірними при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до УСЗН Снятинської РДА про визнання дій неправомірними при виплаті щорічної допомоги на оздоровлення за 2014-2016 р.р. та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І, інвалід ІІ групи, захворювання пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ст. 48 ч.4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення. Управлінням соцзахисту населення виплати щорічної допомоги на оздоровлення згідно вищевказаного Закону не проводились. Виплату проведено згідно Постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р. у розмірі 120 грн.. Прийнявши вказану Постанову № 562 від 12.07.2005р. КМ України порушив вимоги ст.ст. 19, 22, 92 Конституції України, звузив зміст та обсяги існуючих прав і свобод, встановлених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Даний Закон має вищу юридичну силу над урядовими нормативно-правовими актами, а саме Постановою КМ України № 562 і тому дії УСЗН Снятинської РДА є необґрунтованими та незаконними. Посилання відповідача на те, що фінансування видатків на соціальний захист та соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, проводяться в межах коштів, передбачених ЗУ «Про державний бюджет» на відповідні роки, тобто виконання закону залежить від фінансових ресурсів дохідної частини державного бюджету є абсолютно неправомірне. А тому, з врахуванням збільшених позовних вимог, просить визнати дії УСЗН Снятинської РДА про відмову у перерахунку та виплаті недоплаченої за 2014-2016р.р. щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними; зобов'язати відповідача виплатити йому недоплачені кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2014-2016р.р. виходячи з розміру 5-ти мінімальних заробітних плат, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на момент виплати згідно рішення суду; скерувати постанову суду до негайного виконання та зобов'язати відповідача надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк..

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року, адміністративний позов задоволено частково.

Визнано дії УСЗН Снятинської РДА щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними.

Зобовязано УСЗН Снятинської РДА провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат, згідно ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014-2015 роки.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, УСЗН Снятинської райдержадміністрації подало апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не зявилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до ч.4 ст. 229, ч.2 ст. 313 КАС України суд розглядає справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а позовну заяву залишити без розгляду, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії А №125884, виданого 5 квітня 2000 року Івано-Франківською обласною державною адміністрацією. Позивачу згідно довідки Івано-Франківської обласної медико-соціальної експертної комісії серії МСЕ №017975 встановлено ІІ групу інвалідності без переогляду у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи (а.с. 6-7).

Отримавши в 2014, 2015, 2016 роках допомогу, передбачену ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а саме: 120 грн, позивач звернувся до суду з позовом про виплату вказаної допомоги в розмірі 5-ти мінімальних заробітних плат.

Приймаючи рішення у даній справі суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені в межах строку звернення до суду та підлягають задоволенню частково.

Однак, колегія суддів з даним висновком не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що щорічна допомога на оздоровлення є періодичними (щорічними) виплатами, то про порушення своїх прав, позивач повинна була дізнатись в кінці кожного року під час отримання вказаної допомоги.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з адміністративним позовом звернувся до суду лише 27.07.2017р., що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду.

Також слід зазначити, що в уточнюючій заяві позивач зазначає, що про виплату спірної допомоги в меншому ніж передбаченому законом розмірі він дізнався з відповіді УСЗН Снятинської РДА від 27.06.2017р. за вих. № 2454/02-07/27. Проте, на підтвердження вказаних обставин позивачем не долучено жодних доказів.

Статтею 100 КАС України, адміністративний позов поданий після закінчення строків встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у позовній заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданих до неї матеріалів.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 06.12.2016 року (справа п/800/9/16) дійшла висновку про те, що у розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим.

Таким чином, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Тобто, звертаючись до суду 27.07.2017р. з даним адміністративним позовом, ОСОБА_1 подав його з пропущенням встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, не подавши при цьому заяви про поновлення пропущеного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини 1 ст.240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених ч. 3,4 статті 123 цього Кодексу.

Вимогами ч. 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, оскільки позивачем не було подано заяви про поновлення пропущеного строку та не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б об'єктивно перешкоджали поданню позову та свідчили б про поважність причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ч.4 ст. 229, ст. 243, ст. 308, ст. 310, п.3 ч.1 ст. 315, ст. 319, ст. 321, ст. 322, ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації - задовольнити частково.

Скасувати постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року у справі № 351/1490/17.

Позовну заяву ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 12.02.2018 року