Справа № 800/249/17
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем України

06.02.2018 Київ П/9901/115/18 800/249/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В., Шарапи В.М., Смоковича М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Головко О.В.,

представників:

позивача - ОСОБА_1, ордер серія ДП № 000006 від 28 липня 2017р.;

відповідача - Білопольської Н.А., довіреність за № 19-3/18 від 2 січня 2018р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Громадська рада доброчесності, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

15 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Вищого адміністративного суду України, як до суду першої інстанції, з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 травня 2017 року № 77/вс-17, яким визнано ОСОБА_3 таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді в складі Верховного Суду;

- визнати неправомірним та скасувати висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики від 1 травня 2017 року, як такий, що містить недостовірну інформацію;

- зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України вилучити висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики від 1 травня 2017 року із суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3, як такий, що містить недостовірну інформацію;

- заборонити Вищій кваліфікаційній комісії суддів України поширювати, надавати (розголошувати) або іншим чином використовувати інформацію, що міститься у висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики від 1 травня 2017 року;

- зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України поновити та дозволити позивачу, як кандидату, продовжити участь у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду.

Позов обґрунтований декількома підставами:

На думку позивача, відповідач, приймаючи оскаржуване рішення №77/вс-17 від 17 травня 2017 року, порушив процедуру прийняття рішення, передбачену частиною першою статті 88 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII), оскільки Вища кваліфікаційна комісія суддів України мала б призначити засідання в пленарному (повному) складі (16 членів), за результатами якого дана Комісія може мати повноваження ухвалювати рішення про підтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному судді. Натомість 17 травня 2017 року проведено співбесіду у складі 3 членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та 1 представника Громадської ради Доброчесності, за результатами якої винесено оскаржуване рішення.

Висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_3 критеріям доброчесності та професійної етики, який став підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідача, не підтверджений достатньою інформацією.

Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Олександр Волков проти України" від 9 січня 2013 року (заява № 21722/11), позивач вважає, що відповідач обмежив йому доступ до професії, а тому має місце втручання в його приватне життя.

Представник ВККС позов не визнала з підстав, викладених у заперечні на позовну заяву. Свою позицію мотивує тим, зокрема, що ОСОБА_3 не навів належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для скасування рішення Комісії, передбачених частиною третьою статті 88 Закону № 1402-VIII.

З-поміж іншого представник відповідача зазначила, що критеріями кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді є, зокрема, професійна етика і доброчесність. Якщо висновок останньої з цього питання є негативним (для судді/кандидата на посаду судді), то ВККС може ухвалити рішення про підтвердження або про не підтвердження здатності такого судді /кандидата на посаду судді/ здійснювати правосуддя. Що стосується позивача, то предметом обговорення на засіданні ВККС у складі колегії були розбіжності у задекларованих кандидатом доходах дружини від нотаріальної діяльності та сум доходів, відображених у наданій довідці. Зокрема, комісія встановила, що задекларовані кандидатом та його дружиною доходи, одержані останньою від нотаріальної діяльності у 2010 році, різняться на значну суми - 3990649,13 грн. Подібні розбіжності порівняно з інформацією, наданою кандидатом щодо доходів дружини, комісія встановила і в решті декларацій кандидата за 2009-2014 роки, які знаходилися у суддівському досьє. Разом з цим комісія встановила, що в електронній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2015 рік кандидат не задекларував набутих у власність у 2015 році дочкою 2000 року народження, як членом сім'ї кандидата, об'єктів нерухомості - двох квартир загальною площею 112,5 кв.м.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11 липня 2017 року відкрив провадження у цій справі.

Вищий адміністративний суд України ухвалами від 28 липня 2017 року задовольнив клопотання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України задовольнив, залучив до участі у справі Громадську раду доброчесності в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; продовжив строк розгляду адміністративної справи на один місяць.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12 вересня 2017 року задовольнив заяву судді Вищого адміністративного суду України Мойсюка Миколи Івановича про самовідвід, відвів суддю Вищого адміністративного суду України Мойсюка Миколу Івановича від розгляду даної справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 9 жовтня 2017 року задовольнив заяву судді Вищого адміністративного суду України Заїки Миколи Миколайовича про самовідвід, відвів суддю Вищого адміністративного суду України Заїку Миколу Миколайовича від розгляду даної справи.

Розгляд справи призначено в судове засідання на 11 грудня 2017 року.

Відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України від 11 грудня 2017 року судове засідання у справі № П/800/249/17, яке призначено на 11 грудня 2017 року не відбулося.

У пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII) передбачено, що, з-поміж інших, Вищий адміністративний суд України діє у межах своїх повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом у складі, визначеному цим Законом.

Згідно з пунктом 5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року; далі - КАС) позовні заяви та апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, які подані до Вищого адміністративного суду України як суду першої або апеляційної інстанції та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; <…>.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 2 січня 2018 року для розгляду справи № 800/249/17 визначено новий склад колегії суддів: Стрелець Т.Г. - головуючий суддя, Бевзенко В.М. Білоус О.В., Шарапа В.М., Смокович М.І.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 9 січня 2018 року прийняв до провадження справу № 800/249/17 за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа - Громадська рада доброчесності, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, та призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження на 30 січня 2018 року о 10:30 год.

30 січня 2018 року в судовому засіданні суд оголосив перерву до 6 лютого 2018 року на 09:15 год.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача також підтримала позицію з мотивів, викладених у запереченні на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Судова колегія Верховного суду заслухала пояснення представників сторін, дослідила надані ними докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень та встановила наступні обставини.

Вища кваліфікаційна комісія України рішенням від 7 листопада 2016 року № 145/зп-16 оголосила конкурс на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду.

28 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ВККС із заявою про проведення стосовно нього кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за спеціальною процедурою призначення.

За рішенням Комісії від 11 січня 2017 року № 2/зп-17 призначено кваліфікаційне оцінювання 653 кандидатів, допущених до участі у конкурсі на зайняття 120 вакантних посад суддів касаційних судів у складі Верховного Суду, зокрема і ОСОБА_3

Згідно з рішенням ВККС від 10 лютого 2017 року № 41/вс-17 ОСОБА_3 допущено до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

У першому етапі кваліфікаційного оцінювання за загальним результатом іспиту ОСОБА_3 отримав 141,5 балів та за рішенням Комісії від 29 березня 2017 року № 23/зп-17 допущений до другого етапу кваліфікаційного оцінювання «Дослідження досьє та проведення співбесіди» у межах процедури конкурсу до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

На підставі статті 87 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) Громадська рада доброчесності (далі - ГРД) надала Комісії затверджений 1 травня 2017 року висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_3 критеріям доброчесності та професійної етики.

У підсумку розгляду питання про підтвердження здатності кандидата на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3, ВККС у складі колегії: головуючого - ОСОБА_12, членів комісії: ОСОБА_9, ОСОБА_10 прийняла Рішення від 17 травня 2017 року № 77/вс-17 визнати ОСОБА_3 таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у Касаційному господарському суді в складі Верховного Суду.

Підставою для прийняття цього Рішення, з огляду на встановлені Комісією фактичні обставини, стало не підтвердження доброчесності у питаннях, пов'язаних з декларуванням майнових прав та обов'язків, що свідчить про недотримання ним правил професійної етики та доброчесності судді.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 79 Закону № 1402-VIII конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу. За частиною другою цієї статті положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді затверджується Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Згідно з частиною дев'ятою статті 79 Вища кваліфікаційна комісія суддів України проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів апеляційного суду чи суддів Верховного Суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання.

За частиною першою статті 81 Закону № 1402-VIII спеціальною процедурою призначення на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду для цілей цього Закону вважається процедура призначення на посаду судді відповідного суду осіб, які відповідають одній із вимог, визначених частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно.

В межах цієї спеціальної процедури Вища кваліфікаційна комісія суддів України, за змістом пункту три частини п'ятої статті 81 Закону № 1402-VIII, окрім іншого, проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду, який успішно пройшов спеціальну перевірку.

Відповідно до частини першої статті 83 Закону № 1402-VIII, кваліфікаційне оцінювання проводиться Вищою кваліфікаційною комісією суддів України з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.

Критеріями кваліфікаційного оцінювання, за частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIII, є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.

Відповідно до частини п'ятої статті 83 Закону № 1402-VIII порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються Вищою кваліфікаційною комісією суддів України.

Згідно з частиною першою статті 85 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди.

За змістом пункту 4 частини п'ятої статті 81 Закону № 1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України за результатами кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду ухвалює рішення про підтвердження або не підтвердження здатності такого кандидата здійснювати правосуддя у відповідному суді та визначає його рейтинг для участі у конкурсі.

Відповідно до пункту 16 розділу ІІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 3 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення №143/зп-16) дослідження досьє полягає у систематизації, аналізі, зборі, уточненні даних досьє судді (кандидата на посаду судді) з метою визначення попередніх показників критеріїв кваліфікаційного оцінювання.

Пунктом 18 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 передбачено, що за результатами дослідження досьє доповідач готує доповідь. У доповіді зазначаються, зокрема, встановлені у ході дослідження показники відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання, а також пропозиції щодо дослідження досьє.

Відповідно до пункту 19 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження досьє та складається з таких етапів: оголошення доповіді за результатами дослідження досьє; надання судді (кандидату на посаду судді) можливості доповнити, уточнити чи спростувати оголошену в доповіді інформацію; послідовне обговорення з суддею (кандидатом на посаду судді) показників, оцінювання яких потребує уточнення, з метою прийняття остаточного рішення щодо підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді або відповідності судді займаній посаді.

За пунктом 20 розділу ІІІ Положення № 143/зп-16 під час співбесіди обов'язковому обговоренню із суддею (кандидатом) підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.

За частиною першою статті 88 Закону №1402-VIII Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Відповідно до частини другої статті 88 Закону №1402-VIII суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Водночас, за частиною третьою статті 88 Закону №1402-VIII, рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:

1) склад членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;

2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання;

3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;

4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. За частиною другою цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 КАС визначено перелік критеріїв, на відповідність яким суд повинен перевірити рішення (дії, бездіяльність) суб'єкта владних повноважень у справах про їх оскарження.

Судова колегія вважає необґрунтованим твердження позивача щодо порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення та порушення положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в зв'язку із наступним.

Згідно з частиною третьою статті 94 Закону № 1402-VIII організаційними формами діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України є засідання у складі колегій, палат або у пленарному складі Комісії - залежно від питань, визначених цим Законом та Регламентом Комісії.

Колегія Вищої кваліфікаційної комісії суддів України формується не менше ніж з трьох членів Комісії (ч. 4 ст. 94 Закону № 1402-VIII).

Згідно з частиною четвертою статті 101 Закону палати та колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалюють свої рішення від імені Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

За змістом пункту 6.2 розділу VI Положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, затвердженого рішення Комісії від 2 листопада 2016 № 141/зп-16, Комісія ухвалює рішення про призначення кваліфікаційного оцінювання кандидатів, у якому зазначає, зокрема, склад колегії Комісії, які будуть проводити оцінювання.

Рішенням ВККС України від 5 квітня 2017 року №29/зп-17 визначено склад колегії Комісії, у межах конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10

Пунктом 3 розділу І Положення передбачено, що кваліфікаційне оцінювання проводиться Комісією у складі, визначеному рішенням Комісії.

За результатами співбесіди Комісія у складі колегії ухвалює рішення про підтвердження або не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Аналіз наведених положень норм права свідчить, що частина перша статті 88 Закону № 1402-VIII встановлює імперативний порядок лише для підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному судді в разі наявності негативного висновку ГРД. Саме для ухвалення такого остаточного рішення необхідно проведення пленарного засідання ВККС та прийняття його не менше ніж одинадцятьма її членами.

Тоді як рішення про не підтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному судді ухвалюється колегією Комісії у складі, визначеному рішенням Комісії для відповідного кваліфікаційного оцінювання, не залежно від наявності чи відсутності висновку ГРД.

Аналіз статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року у її застосуванні в рішеннях Європейського суду з прав людини вказує, що її положення регулюють свободу вираження поглядів особи, яка звернулася за захистом своїх прав, тобто захищає зміст ідей і інформації, що була виражена і форму поширення.

Таким чином, помилковим є посилання позивача на порушення Комісією права на свободу виявлення поглядів інших 13 членів ВККС. Норми статті 10 Конвенції у цьому випадку до позивача не застосовується, оскільки спірне рішення не порушує його права на свободу вираження поглядів.

Щодо тверджень позивача про втручання відповідача в його приватне життя, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частина 2 статті 8 Конвенції вимагає насамперед, щоб захід, який розглядається, мав певні підстави в національному праві; воно також передбачає певну якість такого закону, вимагаючи, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права.

Проаналізувавши нормативні акти, які регулюють проведення кваліфікаційного оцінювання суддів, судова колегія приходить до висновку, що вони відповідають вищезазначеним критеріям "якості закону".

Відповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності оцінюється Комісією за показниками, визначеними у розділі ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання, прийнятого на виконання вимог частини п'ятої статті 83 Закону №1402.

Пунктом 4 глави 6 розділу ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання встановлено, що рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту та оцінювання критеріїв особистої і соціальної компетентності, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критерію професійної етики чи критерію доброчесності.

За змістом пунктів 5.2, 5.3 глави 6 розділу ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання критерії професійної етики та доброчесності оцінюються у 0 балів за наявності доказів невідповідності судді (кандидата на посаду судді) вимогам професійної етики та/або вимогам доброчесності відповідно.

Встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності - відповідно до пунктів 1-2 глави 6 розділу ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання.

Отже, дослідження досьє та проведення співбесіди як один із етапів кваліфікаційного оцінювання має на меті, окрім іншого, встановити відповідність кандидата на посаду судді критеріям професійної етики та доброчесності. Тобто, в даному випадку встановлена легітимна мета дій Вищої кваліфікаційної комісії України. Встановлення відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Показники відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання досліджуються окремо один від одного та у сукупності - відповідно до пунктів 1-2 глави 6 розділу ІІ Положення про кваліфікаційне оцінювання.

В межах процедури кваліфікаційного оцінювання кандидатів на посаду судді, з огляду на мету і завдання його проведення, обов'язком (повноваженням) ВККС є з'ясувати і оцінити усі аспекти життя і діяльності такого кандидата, не лише професійного характеру, але й морально-етичного. Щодо останнього, то Комісія з огляду на свій правовий статус повинна визначити чи узгоджується (відповідає) поведінка судді/кандидата на посаду судді основоположним принципам її регламентації, високі стандарти якої визначено, зокрема, у Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року (схвалені резолюцією Економічної і соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23), а також у Кодексі суддівської етики.

Відтак доводи позивача про незаконність даного рішення ВККС в зв'язку з відсутністю мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків, а критерій "доброчесність" є оціночним поняттям та ним дотриманий, є необґрунтованими.

Окрім того, посилання ОСОБА_3 у позові на відсутність у національному законодавстві поняття "доброчесності" спростовується нормами статті 56 Закону № 1402-VIII у поєднанні з положеннями статті 18 Кодексу суддівської етики та роз'яснень до нього, затверджених рішенням Ради суддів України № 1 від 4 лютого 2016 року, а також Бангалорських принципів від 19 травня 2006 року (схвалені резолюцією Економічної і соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23).

Зобов'язання професійних суддів подавати відомості про майно, доходи, витрати, зобов'язання фінансового характеру, у тому числі за кордоном, у порядку та обсягах, визначених законами та іншими виданими на їх основі нормативно-правовими актами передбачено частиною першою статті 10 Закону України "Про засади запобігання та протидії корупції" від 11 червня 2009 року №1506-VI, який введений в дію з 1 січня 2011року,

Розділ ІІІ "Відомості про нерухоме майно" форми декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру, затвердженої додатком до Закону №3206, передбачає заповнення даних щодо об'єктів нерухомості, які перебувають, зокрема, на іншому праві користування декларанта та членів його сім'ї, окрім права власності та оренди, а Розділ IV "Відомості про транспортні засоби" передбачає заповнення даних щодо транспортних засобів, які перебувають, зокрема, на іншому праві користування декларанта та членів його сім'ї.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції" від 14 жовтня 2014 року №1700-VII (далі - Закон №1700) у декларації зазначається інформація про об'єкти нерухомості, що належать суб'єкту декларування та членам його сім'ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право; за змістом підпункту б) пункту 3 частини першої статті 46 Закону №1700 дані щодо транспортних засобів, що на 1 січня звітного року належить декларанту чи членам його сім'ї на праві приватної власності чи перебувають у користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право, зазначаються в декларації.

Аналізуючи межі втручання у приватне життя позивача суд звертає увагу наступні обставини.

На виконання вимог статей 71 та 81 Закону № 1402-VIII, ОСОБА_3 добровільно подав до ВККС заяву від 28 листопада 2016 року з письмовою згодою до неї на збирання, зберігання, обробку та використання інформації про кандидата з метою оцінки його готовості до роботи на посаді судді.

Позивач повинен був усвідомлювати, що в разі виявлення наміру стати суддею Верховного Суду, його дії і вчинки можуть бути предметом обговорення широкого загалу, і не тільки при проведенні кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до п. 3.3. Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 "У справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України" зазначено, що вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року N 1165 (1998) (далі - Резолюція № 1165) зазначила, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом, зокрема: декларації про доходи осіб та членів їхніх сімей, які претендують на зайняття чи займають виборну посаду в органах влади або обіймають посаду державного службовця, службовця органу місцевого самоврядування першої або другої категорії (частина шоста статті 6 Закону № 2939); персональні дані фізичної особи, яка претендує зайняти чи займає виборну посаду (у представницьких органах) або посаду державного службовця першої категорії, за винятком інформації, яка відповідно до закону визначена такою, що належить до інформації з обмеженим доступом (частина четверта статті 5 Закону № 2297); відомості про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб (пункт 5 частини четвертої статті 21 Закону № 2657).

За змістом названих документів, посада судді покладає певні обмеження і обов'язки, зумовлені необхідністю неупередженого здійснення правосуддя. Зокрема запорукою і необхідною умовою утвердження довіри до суду має бути законослухняна і добропорядна поведінка судді не лише при виконанні професійних обов'язків, але й у повсякденному житті. Проявом останнього є, зокрема, відповідність способу життя судді його дозволеним можливостям.

Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту його права на повагу до приватного і сімейного життя не знайшли свого підтвердження від час судового розгляду.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження відповідача стосовно кваліфікаційного оцінювання кандидата на посаду судді є дискреційними в зв'язку з виключною компетенцією його, як уповноваженого органу, постійно діючого у системі судоустрою України. При цьому оцінювання кандидатів за визначеними законом критеріями відбувається з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями, до яких належать компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо), професійна етика, доброчесність. Рішення приймається за внутрішнім переконанням членів ВККС на підставі визначених законодавством показників..

Із положень Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі також "Рекомендація R (80)2") під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників Міністрів).

Спірним рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за сукупністю критеріїв встановлено недотримання позивачем вимог, встановлених для особи, уповноваженої на виконання функцій держави, в частині обов`язкового декларування речових прав на майно.

Факт неналежного (неповного) декларування речових (майнових) прав покладений Комісією в основу оцінки доброчесності позивач.

Колегія суддів зазначає, що така оцінка мала місце виключно для окремої (спеціальної) процедури призначення на посаду судді Верховного Суду і не вплинула на професійну діяльність позивача. Аналіз повноти декларування суддею (кандидатом на посаду) речових прав на майно за значний період часу запроваджений виключно для оцінки доброчесності в межах встановленої законом спеціальної процедури призначення на посаду судді Верховного Суду особи, яка підтвердила здатність здійснювати правосуддя у цьому суді за результатами кваліфікаційного оцінювання.

З огляду на встановлені в цій справі обставини та правове регулювання спірних правовідносин судова колегія вважає, що рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 травня 2017 року № 77/вс-17 про невідповідність ОСОБА_3 критеріям доброчесності та професійної етики відповідає вимогам, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано та з дотриманням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Оскільки вимога про зобов'язання Вищу кваліфікаційну комісію суддів України поновити та дозволити позивачу, як кандидату, продовжити участь у конкурсі на зайняття вакантних посад суддів у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 17 травня 2017 року № 77/вс-17, то вона також задоволенню не підлягає.

Крім того, процедура проведення конкурсу до Верховного Суду має особливий характер та не передбачає таких повноважень ВККС як поновлення участі у конкурсі.

Вимоги про зобов'язання Вищої кваліфікаційної комісії суддів України вилучити висновок Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики від 1 травня 2017 року із суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ОСОБА_3, як такий, що містить недостовірну інформацію, та про заборону Вищій кваліфікаційній комісії суддів України поширювати, надавати (розголошувати) або іншим чином використовувати інформацію, що міститься у висновку Громадської ради доброчесності, також не підлягають задоволенню у зв'язку з нижченаведеним.

Згідно із статі 85 Закону № 1402-VIII формування і ведення суддівського досьє (досьє кандидата на посаду судді) здійснюються у порядку, визначеному Вищою кваліфікаційною комісією суддів України після консультацій із Радою суддів України.

Суддівське досьє (досьє кандидата на посаду судді) є відкритим для загального доступу на офіційному веб-сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, за винятком випадків встановлених цією статтею.

Порядком формування і ведення суддівського досьє, затвердженого Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 15 листопада 2016 року № 150/зп-16 передбачено, зокрема:

1.1. Суддівське досьє формується і ведеться з метою використання інформації стосовно судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон).

1.3. Інформація, яка міститься у суддівському досьє, використовується, обліковується та зберігається відповідно до вимог Закону, Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», цього Порядку та інших нормативно-правових актів.

2.1. Зміст суддівського досьє становить сукупність визначеної Законом інформації про загальні відомості стосовно судді, відомості та документи, пов'язані з кар'єрою судді, ефективність здійснення суддею судочинства, про дисциплінарну відповідальність судді, відповідність судді критеріям професійної етики та доброчесності, а також іншої інформації щодо відповідності судді критеріям кваліфікаційного оцінювання.

4.20. Висновок Громадської ради доброчесності підлягає включенню до суддівського досьє невідкладно після його надходження до Комісії.

Громадська рада доброчесності направляє до Комісії такий висновок не пізніше п'яти днів після його складення.

Позивач не навів правового обґрунтування порушень ВККС у зв'язку з використанням та зберіганням висновку ГРД у суддівському досьє, оскільки такий обов'язок визначений у Законі № 1402-VIII та Порядку № 150/зп-16.

Вказані нормами не передбачають вилучення висновку Громадської ради доброчесності із суддівського досьє та досьє кандидата на посаду судді.

Відповідно до п. 4.30. Порядку № 150/зп-16 суддя має право ініціювати перед органом (посадовою особою), який є власником (розпорядником) інформації (документів, матеріалів), питання щодо спростування інформації (документів, матеріалів), яка міститься у його суддівському досьє, а перед Комісією - про внесення змін, доповнень чи уточнень до неї.

З приводу вимоги про визнання неправомірним та скасування висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду критеріям доброчесності та професійної етики від 1 травня 2017 року, як такий, що містить недостовірну інформацію судом була прийнята ухвала від 6 лютого 2018 року про закриття провадження в цій частині позовних вимог.

Таким чином підстав для задоволення позову ОСОБА_3 судом не встановлено.

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г.Стрелець

Судді В.М.Бевзенко

О.В.Білоус

В.М.Шарапа

М.І.Смокович