Справа № 381/2648/17
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 381/2648/17 Суддя першої інстанції: Соловей Галина Всеволодівна
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Федотова І.В., Губської Л.В.,

при секретарі: Волощук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно ст. 229 КАС України, в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, третя особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи на дії суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності з вимогою вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, третя особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи на дії суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності з вимогою вчинити певні дії. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вважає дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу і видачі посвідчення інваліда війни протиправними.

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Свої вимоги обгрунтовує тим, що, на його думку, судове рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, судом першої інстанції не було досліджено та не було надано належної правової оцінки доказам в справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія) та є інвалідом 2 групи довічно в зв'язку з захворюванням, пов'язаним з впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням (дублікатом) НОМЕР_1 від 16.01.2007 року та копією Виписки із акта огляду МСЕК №009635.

Згідно експертного висновку Центральної міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв'язку хвороб і інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС і їх професійного характеру №164 від 22 липня 1992 року, захворювання ОСОБА_2 пов'язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

09 березня 2017 року позивач звернувся до Управління соціального захисту населення ВК Фастівської міської ради із заявою щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Листом від 14 березня 2017 року № 519 відповідачем повідомлено позивача, що надана ним довідка Департаменту з питань цивільного захисту та наслідків Чорнобильської катастрофи не містить інформації, яка б підтвердила факт його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а саме формувань Цивільної оборони, у зв'язку з чим відсутні підстави для встановлення статусу Інваліда війни.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є неправомірними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необгрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що останній спрямований на захист ветеранів війни шляхом створення належних умов для підтримання здоров'я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров'я.

У відповідності до ст. 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

В той же час, статтею 7 Закону передбачено, зокрема, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

У відповідності до ст. 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

В той же час, статтею 7 Закону передбачено, зокрема, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

З вказаного слідує, що особи залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювання пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи належать до інвалідів війни.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженого наказом начальника ЦО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, встановлено, що формування ЦО, в тому числі - невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Тобто, завдання виробничого характеру на них не покладалися.

При цьому, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь формування, що створювалися в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялися у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач стверджує, що він приймав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» саме в складі формувань Цивільної оборони.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни, до яких належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни, вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно з пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 12 травня 1994 року, передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7 зазначеного Положення визначено, що «Посвідчення інваліда війни» і відповідний нагрудний знак видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

Враховуючи приписи зазначених вище правових норм, а також те, що у позивача наявні докази участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи позивача про наявність у нього права набуття статусу, визначеного Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та отримання відповідного посвідчення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано суду належних доказів залучення його до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи з огляду на наступне.

Згідно Інформаційної довідки (про участь у формуваннях ЦО) від 03 березня 2017 року № 01.1-14/330-16 Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської обласної державної адміністрації формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф та стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Крім цього, відповідно до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві, оскільки не виключають необхідність надання заявником до уповноваженого органу відповідних документів, які підтверджують наявність підстав для встановлення особі статусу інваліда війни згідно ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає даний позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог є помилковим, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в адміністративній справі, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому наявні підстави для його скасування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення якщо визнає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити, а постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 вересня 2017 року - скасувати, ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, третя особа - Департамент з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи на дії суб'єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності з вимогою вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради щодо відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради встановити ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.В. Федотов

Л.В. Губська

Повний текст складено 15.02.2018 року.