Справа № 592/14284/17
Суддя: Хитров Б. В.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/132/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Чайки Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування шкоди, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказувала, що працює на посаді заступника начальника відділу правового, кадрового забезпечення та загальних питань департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради. Також являється членом первинної профспілкової організації «Солідарність» Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність» Всеукраїнської професійної спілки «Україна».

Наказом директора департаменту № 54-К від 080.09.2017 року вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності нібито за несумлінне виконання нею посадових обов'язків.

Позивачка вважає вказаний наказ № 54-К від 08.09.2017 року незаконним і таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч.2 ст.252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємств, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

В даному випадку керівництво департаменту перед винесенням дисциплінарного стягнення не зверталось до профспілкового комітету із зверненням щодо надання згоди про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. Відсутність такого звернення і вирішення профспілковим комітетом такого питання є підставою для скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також даним наказом позивачка була позбавлена на час дії догани виплати їй надбавки за високі досягнення у праці, виконання особливої роботи у розмірі 45 % від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років, що призвело до значного зниження її заробітної плати.

Оскільки ОСОБА_1 вважає, що незаконно притягнута до дисциплінарної відповідальності, і порушення її прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань, втрати впевненості в завтрашньому дні та побоюваннях її незаконного звільнення з боку адміністрації департаменту, де вона працює, що призводить до необхідності прикладання нею додаткових зусиль по організації свого життя, вона вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду в розмір, який ОСОБА_1 визначає в сумі 10000 грн.

Виходячи з вищевикладеного ОСОБА_1. просить визнати незаконним та скасувати наказ директора департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради № 54-К від 08.09.2017 року «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», стягнути з департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на її користь недоплачену надбавку за високі досягнення у праці, виконання особливої роботи у розмірі 45 % від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років за період роботи з 08.09.2017 року і до моменту набрання рішенням суду законної сили, стягнути з департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на її користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати покласти на відповідача.

30.01.2018 р. ОСОБА_1 надала суду заяву (вх..№3957 від 30.01.2018 р.) про зміну підстав позову та даною заявою вона доповнила підстави позову, надавши свої міркування стосовно самої суті наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

У відповідності до трудового законодавства, перед тим, як застосовувати догану як вид дисциплінарного стягнення керівник повинен відібрати у працівника письмові пояснення. На підставі цього пояснення та враховуючи всі обставини справи (вчиненого порушення) керівник повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду; обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. В іншому випадку така догана є незаконною.

У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов'язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає із змісту ст.138 КЗпП України, яка передбачає обов'язок роботодавця доводити наявність умов, серед них і вини працівника, для притягнення такого працівника до матеріальної відповідальності. У діях працівника повинна бути обов'язково доведена його вина, яка в принципі має вирішальне значення при винесенні догани, і під якою розуміється певне психічне ставлення особи до своїх протиправних дій і їх шкідливих наслідків. Вина може виступати як умисел чи необережність. І в одному і в іншому випадку працівник має бажати або передбачати настання шкідливих наслідків своїх дій.

Керівником також повинно бути враховано наявність шкідливих наслідків проступку для роботи в цілому організації та причинний зв'язок між цими наслідками та поведінкою працівника.

В даному випадку ці складові взагалі відсутні оскільки жодних шкідливих наслідків заподіяно не було.

Отже, наказ про винесення догани та причини притягнення до дисциплінарної відповідальності повинні бути обґрунтованими з врахуванням факту порушення, вини працівника та негативних наслідків такого проступку для роботодавця. Звичайне посилання на норми закону в наказі не є свідченням обґрунтованості такої догани.

Крім того позивачкою були надані пояснення, що при підготовці інформації сталася технічна помилка, оскільки вона сплутала дві судові справи і зазначила не ту, яку було потрібно. Також зазначає, що їй було дано доручення, яке завідомо неможливо було фізично виконати в установлений термін.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 просить суд задовольнити її позовні вимоги в тому обсязі, що був зазначений в її позовній заяві.

Позивачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглядати без її участі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти них, надав письмовий відзив на позов.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, працює на посаді заступника начальника відділу правового кадрового забезпечення та загальних питань департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради і є посадовою особою місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 8 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування» встановлено основні обов'язки посадових осіб місцевого самоврядування, зокрема додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування, сумлінне ставлення до виконання службових обов'язків, ініціативність і творчість у роботі.

Відповідно до ч.1 ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи стягнення у вигляді догани або звільнення.

08.09.2017 року за несумлінне виконання трудових обов'язків ОСОБА_1 була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани (наказ №54-К від 08.09.2017 року).

ОСОБА_1 вважає, що незаконно притягнута до дисциплінарної відповідальності.

Судом встановлено, що в своєму позові ОСОБА_1 зазначає про те, що вищезазначений наказ №54-К є незаконним та таким, що прийнятий з порушенням чинного законодавства України.

Обґрунтовуючи свою позицію позивачка посилається на те, що вона є членом первинної профспілкової організації «Солідарність» Сумської обласної профспілкової організації «Солідарність» Всеукраїнської професійної спілки «Україна», а тому вважає, що відповідно до ч.2 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.252 КЗпП України вона могла бути притягнута до дисциплінарної відповідальності виключно за попередньою згодою виборного органу профспілкової організації.

Однак, така позиція позивачки є безпідставною виходячи з наступного.

Стаття 1 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» дає визначення термінам, зокрема:

первинна організація профспілки - добровільне об'єднання членів профспілки, які, як правило, працюють на одному підприємстві, в установі, організації незалежно від форми власності і виду господарювання або у фізичної особи, яка використовує найману працю, або забезпечують себе роботою самостійно, або навчаються в одному навчальному закладі;

член профспілки - особа, яка входить до складу профспілки, визнає її статут та сплачує членські внески;

профспілковий орган - орган, створений згідно із статутом (положенням) профспілки, об'єднання профспілок, через який профспілка здійснює свої повноваження.

Відповідно до ч.1 ст.37 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілкові організації на підприємствах, в установах, організаціях та їх структурних підрозділах представляють інтереси своїх членів і захищають їх трудові, соціально-економічні права та інтереси. Свої повноваження первинні профспілкові організації здійснюють через утворені відповідно до статуту (положення) виборні органи, а в організаціях, де виборні органи не створюються, - через профспілкового представника, уповноваженого згідно із статутом на представництво інтересів членів профспілки, який діє в межах прав, наданих цим Законом та статутом профспілки.

Частина 2 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.252 КЗпП України, на які посилається ОСОБА_1, встановлюють гарантії саме для працівників підприємств, установ або організацій, обраних до виборних профспілкових органів, а не членів професійних спілок.

Оскільки ОСОБА_1 визначила підставою свого позову саме членство в первинній профспілковій організації, а не членство у виборному органі профспілкової організації «Солідарність», то твердження позивачки про необхідність погодження її притягення до дисциплінарної відповідальності з виборним органом профспілкової організації є безпідставним і не ґрунтується на законі.

З цих же підстав не можуть прийматись до уваги посилання позивачки на рішення Верховного суду України ніби то у аналогічних спорах.

Так, рішення по справі №6-14899св15 від 24.09.2015 року є рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а не Верховного Суду України. У зазначеній справі позивач був керівником профспілкової організації і на нього розповсюджувались норми ч.2 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.253 КЗпП України.

Що стосується рішення Верховного суду України по справі №6-163цс14 від 07.11.2014 року, то позивачем по вказаній справі також був голова профспілки, на якого також розповсюджуються норми ч.2 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.253 КЗпП України.

Отже, судові рішення, на які позивачем зроблено посилання, не є аналогічними, оскільки позивачі у вказаних справах були членами виборного органу профспілкової організації на відміну від позивачки ОСОБА_1

Відповідно до відзиву на позов відповідач зазначає, що в особовій справі ОСОБА_1 відсутні будь-які відомості щодо її обрання до виборного органу профспілкової організації. Сама ж ОСОБА_1 також не надала суду доказів в підтвердження даних обставин.

Тому на ОСОБА_1 не розповсюджуються гарантії, передбачені ч.2 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.253 КЗпП України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо позбавлення ОСОБА_1 виплати надбавки за високі досягнення у праці, виконання особливої роботи на час дії догани зазначає наступне.

Пунктом 2 Постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Вищезазначену надбавку у розмірі 45% від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років отримувала заступник начальника відділу правового кадрового забезпечення та загальних питань департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради ОСОБА_1

Однак у п.п.1 «в» п.п.2 вищезазначеної постанови КМУ від 09.03.2006 року № 268 встановлено, що у разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни зазначена надбавка скасовується або розмір її зменшується.

Тому по-перше, встановлення таких надбавок є правом роботодавця, а не обов'язком, а по-друге, під час дії догани за несумлінне ставлення до трудових обов'язків ОСОБА_1 була обґрунтовано позбавлена виплати надбавки за високі досягнення у праці.

Таким чином, посилання позивачки на незаконність позбавлення її виплати надбавки під час дії догани є недоречним.

Крім того в своїй заяві про зміну підстав позову ОСОБА_1 зазначає, що при підготовці інформації сталася технічна помилка, оскільки вона сплутала дві судові справи і зазначила не ту, яку було потрібно, за що і отримала дисциплінарне стягнення у виді догани.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Тобто відповідачем було застосовано найменш суворе з заходів стягнення.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, позивачка не надала суду безспірних доказів необґрунтованого застосування до неї дисциплінарного стягнення.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування шкоди є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 5, 8, 9, 10, 12, 13, 77, 139, 194, 199, 203, 205, 206, 211, 229, 230, 241, 242, 250 КАС України, ст.ст.147, 253 КЗпП України, суд,-

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд міста Суми протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19.02.2018 р.

Суддя Б.В. Хитров