Справа № 825/933/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 Київ К/9901/112/17 825/933/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

за участю: секретаря судового засідання Корецького І.О.,

позивача: не з'явився ,

відповідача: не з'явився,

представника третьої особи - ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в касаційній інстанції справу за позовом:

ОСОБА_3

до апеляційного суду Чернігівської області

третя особа: Державна судова адміністрація України,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Літвіної Н.М. (головуючий), суддів Ганечко О.М., Коротких А.Ю. від 21 листопада 2017 року,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив: визнати бездіяльність апеляційного суду Чернігівської області щодо не здійснення йому нарахування суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» (далі - Закон № 1801-VІІІ) протиправною; зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати суддівську винагороду, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної зазначеним законом та на підставі частини третьої статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI), починаючи з 1 січня 2017 року.

Свої вимоги обґрунтував тим, що він призначений на посаду судді апеляційного суду Чернігівської області до набрання чинності Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді, а тому вважає, що його посадовий оклад належить обраховувати з огляду на розмір, визначений частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VІ та має становити 10 мінімальних заробітних плат. У свою чергу, статтею 8 Закону № 1801-VІІІ встановлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3 200 грн. Отже, посадовий оклад судді місцевого суду, який не проходив кваліфікаційне оцінювання, має становити 32 000 грн. Посадові оклади інших суддів встановлюються пропорційно до посадового окладу судді місцевого суду з коефіцієнтом: для апеляційного суду 1,1. Однак, за січень - травень 2017 року відповідач, у порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, нарахував та виплатив позивачеві суддівську винагороду з розрахунку посадового окладу для судді апеляційного суду у розмірі 17 600 грн. Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 20 вересня 2017 року позов задовольнив.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 21 листопада 2017 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове, яким відмовив у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що Законом № 1801-VІІІ видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000 грн, не передбачені, відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_3 посилається на те, що цей суд безпідставно залишив поза увагою ту обставину, що Законом України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VІІІ) не внесено змін до Закону № 1402-VIII чи до Закону № 2453-VI у частині регулювання розміру суддівської винагороди суддів, які не пройшли кваліфікаційного оцінювання, а тому зважаючи на приписи частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII відсутні законодавчі підстави враховувати пункт 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ при нарахуванні суддівської винагороди, у зв'язку з цим, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу Державна судова адміністрація України, посилаючись на законність постанови суду апеляційної інстанції, просить залишити її без змін, обґрунтовуючи тим, що позивачу обґрунтовано здійснювалось нарахування суддівської винагороди з розрахунку посадового окладу судді місцевого суду (16 000 грн.) та з коефіцієнтом судді апеляційного суду 1,1 у загальному розмірі 17 600 грн.

Суди встановили, що Указом Президента України від 8 травня 1996 року № 327/96 «Про призначення суддів» ОСОБА_3 призначений на посаду судді Деснянського районного суду м. Чернігова та відповідно до наказу Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 травня 1996 року № 31/2 зарахований на посаду судді з 4 червня 1996 року.

Згідно Указу Президента України від 14 листопада 2000 року № 1228/2000 позивач переведений суддею Чернігівського обласного суду в межах п'ятирічного строку та зарахований на посаду судді Чернігівського обласного суду згідно наказу від 19 грудня 2000 року № 24-ос.

На підставі Закону України від 21 червня 2001 року № 2531-ІІІ «Про внесення змін до Закону про судоустрій України» відбулась реорганізація системи судів України, згідно якої Чернігівський обласний суд реорганізовано та утворено апеляційний суд Чернігівської області.

На даний час, ОСОБА_3 є працюючим суддею апеляційного суду Чернігівської області. Позивач призначений на посаду до набрання чинності Законом № 1402-VIII та не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідності займаній посаді (здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді).

За період з січня по травень 2017 року позивачу виплачувалась суддівська винагорода з розрахунку посадового окладу судді місцевого суду (16 000 грн.) та з коефіцієнтом судді апеляційного суду - 1,1 у загальному розмірі 17 600 грн.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції ? без змін.

Згідно частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до пункту 22 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Згідно пункту 23 зазначеного Розділу до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Частиною третьою статті 133 Закону № 2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Пунктом 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" Конституційний Суд України зазначив, що < «передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави»>.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, ураховуючи, що Законом № 1801-VІІІ видатки на оплату суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 32 000 грн. не передбачені, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати суддівської винагороди, ОСОБА_3 поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці. З таким висновком погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_3П підлягає залишенню без задоволення, а постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року - залишенню без змін.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року по справі № 825/933/17 за позовом ОСОБА_3 до апеляційного суду Чернігівської області, третя особа: Державна судова адміністрація України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич