Справа № 759/4103/17
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/4103/17 Суддя (судді) першої інстанції: Величко Тетяна Олександрівна
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

1) визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області, щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 року, згідно довідки про заробіток для обчислення пенсії прокуратури Київської області №18ф-46 від 14.02.2017 року, без обмеження максимального розміру пенсії.

2) зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області провести йому перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-Х11 від 05.11.1991 року, яка була чинна на час призначення пенсії, згідно довідки про заробіток для обчислення пенсії прокуратури Київської області №18ф-46 від 14.02.2017 року, без обмеження максимального розміру пенсії починаючи з 01 січня 2016 року.

3) зобов'язати управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати суми пенсії з 01 січня 2016 року.

4) постанову суду в межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій працівників прокуратури не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області, щодо відмови у проведенні перерахунку та виплаті пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, згідно довідки про заробіток для обчислення пенсії прокуратури Київської області №18ф-46 від 14.02.2017.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області провести ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, яка була чинна на час призначення пенсії, згідно довідки про заробіток для обчислення пенсії прокуратури Київської області №18ф-46 від 14.02.2017, починаючи з 01 жовтня 2016 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області виплатити різницю між фактично отриманою та належною до виплати суми пенсії з 01 жовтня 2016 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема, апелянт посилався на те, що на час виникнення спірних правовідносин пенсійне забезпечення працівників прокуратури в Україні регулювалось частинами третьою, четвертою та одинадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII та статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII. Однак, на сьогоднішній день жодним нормативно-правовим актом в Україні не передбачено механізму здійснення перерахунків пенсії непрацюючим працівникам органів прокуратури.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки б це суперечило статті 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії, тому існує зобов'язання відповідача перерахувати пенсію за вислугою років у відповідності до статті 50-1 Закону «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2018 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, здійснено заміну Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області на Кагарлицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу прокурора Київської області № 185 к від 12 квітня 2010 року позивач був звільнений з посади старшого прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Київської області за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

З 19.08.2009 ОСОБА_3 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області, та отримує пенсію по вислузі років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХII від 5 листопада 1991 року.

20 лютого 2017 року позивач подав заяву до Управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області про проведення перерахунку пенсії у відповідності до діючої на час призначення пенсії статті 50-1 Закону України №1789-ХII від 05 листопада 1991 року «Про прокуратуру», відповідно до довідки прокуратури Київської області № 18ф-46 від 14.02.2017 щодо розміру заробітної плати позивача (а.с. 14).

Листом управління Пенсійного фонду України у Кагарлицькому районі Київської області №14/н-02 від 24.02.2017 повідомлено позивача про те, що відповідно до розділу III Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до деяких законів України в т.ч. і до Закону України «Про прокуратуру», а тому з 01.06.2015 відсутні законодавчі підстави для перерахунку пенсій, призначених, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 15).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу призначена відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001, Крім того, зміни внесені до вказаної статті стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку, тому новий порядок призначення та виплати пенсії, встановлений вищевказаними законами, не поширюється на пенсіонерів, яким встановлена пенсія до набрання чинності Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Згідно із частиною тринадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05 листопада 1991 року (надалі - Закон №1789-ХІІ), держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховувалися у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадився з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадився з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VIII внесено зміни до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та частину вісімнадцяту викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

15 липня 2015 року набув чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) згідно Розділу ХІІ «Прикінцевих положень» якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, частини третьої статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Згідно з частиною двадцятою статті 86 Закону №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, наведені зміни законодавства не позбавляють позивача права на перерахунок пенсії, який був гарантований статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ при призначені пенсії, а лише покладають визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури на Кабінет Міністрів України.

Однак, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії (лютий 2017 року) Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт прийнято не було.

За таких обставин, враховуючи вищевказані норми, колегія суддів приходить до висновку, що з 15.07.2015 відсутній порядок та умови перерахунку пенсій працівникам прокуратури, визначений Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з чим підстав для перерахунку пенсій немає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії працівника прокуратури, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню законодавство, яке діяє на час їх виникнення, було чинним та неконституційним не визнавалось.

Згідно із частиною другою ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у зв'язку з відсутністю визначення Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки, наданою прокуратурою Київської області № 18ф-46 від 14.02.2017 згідно ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 22 вересня 2017 року (справа №591/4946/16-а) та в постанові Вищого адміністративного суду України від 20.07.2017 (справа №К/800/16797/17).

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в зв'язку з цим виникає необхідність у задоволенні апеляційної скарги та відповідно у скасуванні постанови Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити частково.

Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Кагарлицького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити в частині задоволення позовних вимог.

В решті - постанову Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Н.М. Троян

Судді: Н.П. Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 20 лютого 2018 року.