Справа № 523/13013/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 523/13013/17

Категорія: 10.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Сувертак І.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалену порядку скороченого провадження (в редакції ст.183-2 КАС України, яка діяла до 15.12.2017 року) 24.10.2017 року в м.Одесі, по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення військової частини НОМЕР_1 в частині відмови у призначені одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи з 05.12.2016р., яку отримав інвалідність внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців № 11 від 04.08.2017 року; визнання неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи з 05.12.2016 року, який отримав інвалідність внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 24.10.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивач не надав документ, що свідчить про причини та обставини травми, про те, що вона не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Апелянт зазначає, що надання такого документа передбачено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 р. Крім того, апелянт зазначає, що задоволення судм вимоги про зобов`язання здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги є також необґрунтованою, оскільки апелянт позбавляється права реалізувати своє дискреційне повноваження при розгляді звернення позивача.

Таким чином апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв`язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Позивачем надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивач погоджується з рішенням суду першої інстанції дії та вважає необґрунтованими доводи апелянта, а дії щодо не сплати одноразової грошової допомоги позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Оскільки адміністративна справа в суді першої інстанції розглядалась за правилами скороченого провадження (в редакції ст.183-2 КАС України, яка діяла до 15.12.2017 року) в порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за їх участі задоволенню не підлягає, оскільки суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами не дійшов висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Як встановлено судом першої інстанції, з 1999 року по грудень 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 грудня 2016 року №349 дск його було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої ст. 26, з урахуванням частини восьмої цієї ж статті, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1618, затвердженого постановою військово-лікарської комісії Південного регіону від 01.12.2016 року за №1911 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв мені було поставлено діагноз: віддалені наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку (2004 рік) ускладненої перенесеною нейроінфекцією (2005 рік) у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, стійких виражених цефалічного, вестибуло-атактичного та астено-вегетативного пароксизмальними розладами свідомості та помірним порушенням функції центральної нервової системи, гіпертонічна хвороба 1 ст., гіпертонічна ангіопатія.

З 05 грудня 2016 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що засвідчується довідкою до акту огляду МСЕК від 05.12.2016 серії 12ААА № 294041.

Після чого, 22 грудня 2016 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Однак, відповідач, 17 лютого 2017 року протоколом комісії військової частини вирішив що підстави для надання командиру частини висновку про можливість призначення та сплати позивачу вказаної допомоги є недостатніми та в обґрунтування свого рішення з посиланням на постанову КМУ від 25.12.2013 року № 975 вказав на відсутність доказів отримання позивачем травми не під час кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року визнано протиправним та скасовано рішення комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 щодо позивача, оформлене протоколом №5 від 17.02.2017 р. та зобов`язано Комісію повторно розглянути документи стосовно позивача та прийняти рішення відповідно до п.3.9. Інструкції затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_1 №191 від 09.12.2016р.

Однак, Комісія (протокол засідання від 04.08.2017 року №11) знову ухвалила висновок про відсутність підстав для призначення і виплати Позивачу одноразової грошової допомоги, посилаючись знову ж таки на відсутність доказів отримання позивачем травми не під час кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. .

Вказані обставини визнані сторонами та суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив про протиправність відмови Військової частини НОМЕР_1 в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 цього ж Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 цього ж Закону, його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти

Згідно з частиною 1 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої зазначеної статті Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності другої групи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання статей 16-2 та 16-3 Закону № 2011-ХІІ Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі - Порядок № 975), за змістом пункту 3 якого днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Бюджетні призначення, які виділяються на утримання та фінансування військової частини НОМЕР_1 та Міністерства оборони України, різні.

Військова частина НОМЕР_1 має свій кошторис, а забезпечення її діяльності здійснюються за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, головним розпорядником яких є командир військової частини НОМЕР_1 .

Разом з тим, Міністерство оборони України має свій кошторис, діяльність Міністерства оборони України також здійснюється за рахунок коштів, передбачених окремим рядком у Державному бюджеті України на відповідний рік, але за виключенням бюджетних асигнувань, які виділяються на забезпечення діяльності військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 4.13 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2014 року №530 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1294/26071), порядок оформлення, призначення, фінансування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 4.7 цього розділу, у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частинах визначається наказом командира військової частини НОМЕР_1 .

Наказом №191 командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2016р. затверджена Інструкція про Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у військовій частині НОМЕР_1 та підпорядкованих військових частинах та наказом командира в/ч НОМЕР_1 №215 від 24.12.2016 р. затверджено склад комісії з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військової частини НОМЕР_1 , яка діє у складі військової частини.

За таких обставин питання щодо призначення соціальної виплати підлягає вирішенню військовою частиною НОМЕР_1 .

З матеріалів справи встановлено, що з 1999 року по грудень 2016 року проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20 грудня 2016 року №349 дск його було звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до частини шостої ст. 26, з урахуванням частини восьмої цієї ж статті, Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до свідоцтва про хворобу №1618, затвердженого постановою військово-лікарської комісії Південного регіону від 01.12.2016 року за №1911 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв мені було поставлено діагноз: віддалені наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку (2004 рік) ускладненої перенесеною нейроінфекцією (2005 рік) у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, стійких виражених цефалічного, вестибуло-атактичного та астено-вегетативного пароксизмальними розладами свідомості та помірним порушенням функції центральної нервової системи, гіпертонічна хвороба 1 ст., гіпертонічна ангіопатія.

З 05 грудня 2016 року позивачу було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що засвідчується довідкою до акту огляду МСЕК від 05.12.2016 серії 12ААА № 294041.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала внаслідок травми, захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, в випадку позивача, саме з моменту встановлення інвалідності - 05.12.2016 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про відсутність у довідці військової частини НОМЕР_2 відомостей щодо отримання позивачем травми під час кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком дій позивача у стані алкогольного, наркотичного та токсичного сп`яніння, а тому вважає що з цих підстав позов не підлягає задоволенню.

Суд апеляційної інстанції з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звертався до Державного архіву МОУ, Одеського територіального архівного відділу галузевого Державного архіву МОУ, Військової чатини НОМЕР_3 з запитом про надання, у разі наявності, копії акту про нещасний випадок, який відбувся з позивачем під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 м.Севастополь у листопаді 2004 року та копію матеріалів розслідування з цього приводу.

Відповідю на запит 09.03.2017 року Одеським територіальним архівним відділом галузевого Державного архіву МОУ заявнику повідомлено, що документи військової частини НОМЕР_2 та НОМЕР_4 на зберігання до архівного відділу не надходили. ОСОБА_2 фонди не відкривались. Інформацією щодо місця знаходження документів архівний відділ не володіє (а.с.29).

Згідно відповіді Галузевого державного архіву МОУ повідомлено, що документи військової частини НОМЕР_2 на зберігання до архівеного відділу не надходили. Зазначені документи можуть бути у архівному відділі філіалу Центрального архіву МО РФ (а.с.30).

Згідно відповіді Військової частини НОМЕР_3 вбачається, що копію акту про нещасний випадок, який відбувся з позивачем під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 м.Севастополь у листопаді 2004 року та копію матеріалів розслідування з цього приводу, надати не має можливості, оскільки будь-які документи з тимчасово окупованої території АРК при виводі військової частини НОМЕР_2 на материкову частину України вивезені не були (а.с.26).

Таким чином матеріалами справи встановлено, що військова частина НОМЕР_2 після 2014 року перестала існувати на території АР Крим та місце знаходження її архіву не відомо.

Судова колегія зазначає, що позивачем були вжиті усі заходи шляхом звернення до центрального архіву, архіву округу, військової частини-правонаступниці щодо їх розшуку однак жодної інформації стосовно акту отримано не було. Апелянтом копії такого акту до суду також не надано, інформацію щодо місця його знаходження суду не повідомлено.

Судова колегія звертає увагу, що військова частина НОМЕР_3 підпорядкована відповідачу та є правонаступником в/ч НОМЕР_2 в якій позивач проходив службу в 2004 році, а тому Комісія мала можливість перевірити її на предмет наявності у вказаний період відповідних записів, так як в разі отримання позивачем травми в 2004 році в зв`язку з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо вона є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, то данні обставини повинні були найти своє відображення за наслідками проведеного обов`язкового розслідування командуванням військової частини шляхом притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Також слід звернути увагу, що дослідивши службову характеристика позивача підписану командиром військової частини НОМЕР_2 встановлено, що позивач не вчиняв дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Крім того, слід зазначити, що станом на листопад 2004 року на час отримання позивачем травми, у довідці про отримання травми згідно вимог наказу МО України №2 від 04.01.1994 року «Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України» вказувалось «при яких обставинах, виконанні робіт, де, на службі чи ні, у відпустці», а вимоги вказувати у довідці «в стані алкогольного сп`яніння чи ні» було введено лише з 2011 року після внесення змін до форми довідки про обставини справи Наказом Міністра оброни України від 01.08.2011 № 466.

Дані обставини вже встановлені постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2017 року по справі № 815/2948/17, яка набрала законної сили.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що форма документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно непов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження не визначена, не встановлена та не затверджена, а тому необгрунтованими є доводи апелянта щодо необхідності надати позивачу докази того, що він отримав травму та йому встановлена ІІ група інвалідності при обставинах, які не пов`язані з вчиненням ним злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження та не може бути підставою для відмови у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні до військової частини НОМЕР_1 з заявою про надання одноразової грошової допомоги надав свідоцтво про хворобу №1618, затвердженого постановою військово-лікарської комісії Південного регіону від 01.12.2016 року за №1911, яким встановлено причинний зв`язок захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв позивача, пов`язаних з виконуванням обов`язків військової служби.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає, що позбавлення позивача права на отримання такої допомоги внаслідок ненадання документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження є порушенням прав та законних інтересів позивача, оскільки матеріалами справи встановлено, що останній отримав інвалідність внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а тому має законне право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак з огляду на матеріали справи Військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів суду, які б підтверджували позицію апелянта, що ОСОБА_1 отримав травму внаслідок вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або внаслідок знаходження його у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Також слід зазначити, що судом при вирішенні справи має бути враховано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, а тому обгрунтованим є висновок суду першої інстанції і в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок настання II групи інвалідності у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим в запереченнях до адміністративного позову, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 24.10.2017 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.328-331 КАС України.

Повний текст постанови складено та підписано 16.02.2018 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик