Справа № 535/2/18
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 року м. ПолтаваСправа № 535/2/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Чутівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області, про визнання незаконною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2018 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1Г.) звернулась до Котелевського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі також - відповідач-1, ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі також - відповідач-2, УДВС ГТУЮ у Полтавській області), третя особа: Чутівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі також - третя особа) про визнання незаконною та скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 51427698 від 14.12.2017 року.

Ухвалою від 05 січня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області справу № 535/2/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 передав до Полтавського окружного адміністративного суду у зв`язку з підсудністю останньому даної категорії справ.

Полтавський окружний адміністративний суд своєю ухвалою від 05 лютого 2018 року прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження в адміністративній справі, призначивши судове засідання для розгляду справи по суті на 15 лютого 2018 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 51427698 від 14.12.2017 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки старшим державним виконавцем не вжито усіх дій, передбачених чинним законодавством, для забезпечення виконання судового рішення, натомість винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, яка позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий лист до виконання.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином. ОСОБА_1 надала заяву, в якій просила здійснити розгляд справи за її відсутності.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області в судове засідання та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області не з`явився, надав до суду відзив, у прохальній частині якого просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

У своєму відзиві представник відповідачів просив у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на те, що, як на його думку, оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження, винесена відповідно до вимог пункту 11 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", є законною та обґрунтованою. З метою виконання рішення суду, державним виконавцем вжито усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення суду, двічі накладено штрафи за невиконання рішення суду та направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. Зважаючи на те, що зазначені заходи не мали наслідком виконання рішення суду, державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області закінчено виконавче провадження.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Згідно частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що в судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з'явилися та відсутні потреби заслухати свідка чи експерта, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до виконавчого листа № 535/833/14-а, виданого 12.12.2014 року Котелевським районним судом Полтавської області, зобов'язано Чутівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю ОСОБА_1 з 02.07.2014 року по 02.08.2014 року по третій групі інвалідності в розмірі 50% мінімальних пенсій за віком, відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та з врахуванням ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням" та провести відповідні виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.

За даним виконавчим листом ВПВР УДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження № 51427698.

З відзиву відповідачів встановлено, що за невиконання рішення суду на боржника накладено штраф постановою державного виконавця від 10.04.2017 року в розмірі 5100 грн. та постановою від 22.11.2017 року в розмірі 10200 грн.

Крім того, до Головного управління Національної поліції в Полтавській області направлено повідомлення про вчинення посадовими особами юридичної особи - боржника кримінального правопорушення.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 14.12.2017 року виконавче провадження № 51427698 закінчено на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". У вказаній постанові державного виконавця вказано, що Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області вжито заходи примусового виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Рішення суду без участі боржника виконати неможливо /а.с. 9/.

Позивач, вважаючи, що зазначеною постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 14.12.2017 року порушено його права, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із частинами 1-3 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

В той же час, положеннями статей 8, 9 Конституції України, статей 3, 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В свою чергу, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях по справах "Іммобільяре Саффі" проти Італії" (Case of Immobiliare Saffi v. Italy, Заява N 22774/93, п.п.63, 66), Горнсбі проти Греції від 19.09.1997 (п.п.40, 41), "Жовнер проти України", "Бурдов проти Росії", "Ясіун'єне проти Литви" (Jasiuniene . ), "Руйану проти Румунії" (Ruianu c. Roumanie) наголошує на тому, що "право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. … виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід'ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6.

При цьому, Європейський суд з прав людини відмічає, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

У контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

Конституційний Суд України, в свою чергу, у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого та прокурора зауважив, що "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Отже, механізм ефективного судового захисту обумовлює у необхідних випадках застосування процедури примусового виконання рішень суду.

Відповідно до частин 2 та 4 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Слід зазначити, що правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. У таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Отже, з дня набрання законної сили рішенням суду у відповідача виникає обов'язок щодо його виконання.

Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 31.01.2018 №К/9901/1192/18 (К/9901/1194/18, 813/7998/13-а).

За змістом статті 1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 26 Закону №1404, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Згідно із пунктом 11 частини 1 статті 39 Закону №1404, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

В свою чергу, із матеріалів справи вбачається, що в даному випадку виконавче провадження було відкрито щодо виконання судового рішення немайнового характеру.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону № 1404, рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

При цьому, положеннями частин 1-3 статті 63 Закону №1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно зі статтею 75 Закону №1404, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

В той же час, відповідно до статті 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Таким чином, перелік заходів примусового виконання рішень не є вичерпним.

Положеннями частини 1 статті 13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами частини 1 статті 18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд звертає увагу, що у постанові державного виконавця від 14 грудня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 51427698 на підставі пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» вказано про вжиття всіх заходів примусового виконання рішення суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», проте жодних доказів на підтвердження вказаного відповідачем до матеріалів справи не надано.

Суд звертає увагу на те, що нездійснення боржником дій по виконанню рішення зобов'язального характеру не звільняє державного виконавця від покладеного на нього обов'язку вживати всіх передбачених законом заходів для примусового виконання такого рішення, при цьому, накладення штрафів й внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Таким чином, суд приходить до висновку, що закінчення виконавчого провадження у даному випадку є фактично відмовою виконавця від виконання судового рішення, а відтак оскаржувана постанова є передчасною, протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із частинами 1-4 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зважаючи на викладене, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", ОСОБА_1, віднесена до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, звільнена від сплати судового збору. Доказів щодо понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (вул. Чкалова, б.69, с. Котельва, Полтавська область, 38600, рнокпп НОМЕР_1) до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, 36014), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Героїв-пожежників, 13, м. Полтава, 36014), третя особа: Чутівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області (пров. Центральний, 4-а, с. Чутове, Полтавська область, 38800, ) про визнання незаконною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП № 51427698 від 14.12.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_2