Справа № 810/2576/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2576/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області та, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо призупинення дії (розірвання) в односторонньому порядку Договору про визнання електронних документів №250120164 від 25.01.2016, укладеного між Білоцерківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ»;

- визнати протиправними дії Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо неприйняття податкової звітності Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ»;

- зобов'язати Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області визнати податкові декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року та відобразити фактичні показники вказаних декларацій з податку на додану вартість в автоматизованих базах даних ДФС України;

- застосувати процедуру судового контролю відповідно до статті 267 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» укладений договір №250120164 від 25.01.2016 про визнання електронних документів, що підтверджується квитанцією про прийняття договору, реєстраційний № , але 31.10.2016 вказаний договір призупинено Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області в односторонньому порядку, а 29.11.2016 розірвано без повідомлення причин призупинення та розірвання договору. У зв'язку з одностороннім призупиненням (розірванням) договору про визнання електронних документів позивачем до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було подано податкові декларації з ПДВ за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року. Вказані декларації отримані контролюючим органом, про що свідчать штампи податкового органу на деклараціях. Проте, відповідач відмовив у прийнятті вказаної податкової звітності. Позивач вважає, що жодних підстав для не визнання податкових декларацій з ПДВ за вказані періоди, подані позивачем, не має, оскільки податкові декларації містять всі обов'язкові реквізити, передбачені пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 Податкового кодексу України, в деклараціях наявні заповнені всі графи до яких вноситься обов'язкова інформація. З огляду на викладене, позивач вважає, що відмова відповідача у прийнятті податкової звітності та призупиненні (розірванні) договору в односторонньому порядку є протиправними.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо призупинення та розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів від 25.01.2016 №250120164 (реєстраційний номер від 27.01.2016), укладеного між Білоцерківською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» ().

Визнано протиправними дії Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області щодо неприйняття/невизнання податкових декларацій Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» () з податку на додану вартість за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року разом із додатками.

Вважати податкові декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року разом із додатками такими, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» () у день їх фактичного отримання податковим органом.

Зобов'язано Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області відобразити показники (дані) податкових декларацій Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» () з податку на додану вартість за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року разом із додатками в електронних базах даних податкової звітності ДФС України.

Зобов'язано Білоцерківську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області надати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» () зареєстроване як юридична особа 15.12.2014 та в період з 17.04.2015 по 03.02.2017 було зареєстровано за адресою: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, буд. 178/1, та з 03.02.2017 зареєстровано за адресою : 01133, м. Київ, Печерський район, провулок Лабораторний, будинок 6, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.02.2017 та 23.10.2017.

У січні 2016 року між Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, з однієї сторони та ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» , з іншої сторони укладено договір №250120164 про визнання електронних документів (реєстраційний номер від 27.01.2016), предметом якого є визнання податкових документів, поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органів ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу.

Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 договору від 25.01.2016 №250120164 орган зобов'язаний забезпечити приймання податкових документів в електронному вигляді платника податків у терміни, визначені законодавством для податкових документів в паперовому вигляді, та їх комп'ютерну обробку.

Згідно з пунктом 3.2 розділу 3 договору від 25.01.2016 №250120164 орган зобов'язаний забезпечити відправлення квитанцій на електронну адресу платника податків.

Крім того, в пункті 4 розділу 6 договору від 25.01.2016 №250120164 зазначено, що орган ДФС має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

У разі припинення дії договору надісланий платником податків документ в електронному вигляді не приймається (п. 5 р. 6 договору від 25.01.2016 №250120164).

Підписання вказаного договору підтверджується квитанцією про прийняття договору, реєстраційний № від 27.01.2016.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2016 року Білоцерківською ОДПІ було прийнято рішення про призупинення дії договору від 25.01.2016 №250120164 про визнання електронних документів (реєстраційний номер від 27.01.2016).

Підставою для прийняття такого рішення була службова записка управління податків і зборів з юридичних осіб від 31.10.2016 №746/10-02-12-01-12, в якій зазначено, що відповідно до вимог наказу від 28.07.2016 №543 «Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з податку на додану вартість» були виявлені факти формування ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» сумнівного податкового кредиту з ПДВ за рахунок покупцям товарів відмінних від придбаних у постачальників, походження яких невідоме та неможливо відстежити за даними ЄРПН.

У листопаді 2016 року працівниками оперативного управління Білоцерківської ОДПІ відповідно до вимог наказу від 28.07.2016 №543 проведено відпрацювання ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» та встановлено, що станом на 28.11.2016 за адресою реєстрації ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» його службових осіб не встановлено.

За результатами таких дій було складено службову записку від 28.11.2016 №3338/7/10-02-21-03.

За наслідками розгляду вказаної службової записки робочою групою Білоцерківської ОДПІ з організації супроводження процес укладення з платниками податків договорів про визнання електронних документів було складено Протокол від 29.11.2016 №14, згідно з яким прийнято рішення - розірвати з ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» договір про визнання електронних документів, по якому наявна інформація щодо відсутності вказаного платника за місцем його реєстрації.

У зв'язку з одностороннім призупиненням та розірванням договору про визнання електронних документів, позивачем до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області були подані податкові декларації з ПДВ.

Так, 21.11.2016 позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2016 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 23.11.2016 за №12555/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2016 року, оскільки в декларації невірно зазначено податкову адресу, за якою підприємство фактично не знаходиться.

19.12.2016 позивачем через засоби поштового зв'язку було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2016 року, що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти та описом вкладення.

При цьому, податковим органом не було повідомлено позивача про прийняття декларації з ПДВ за листопад 2016 року.

У січні 2017 року позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2016 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 24.01.2017 за №644/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2016 року, оскільки при перевірці обов'язкових реквізитів в податковій декларації було встановлено їх недостовірність.

В лютому 2017 року позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2017 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 22.02.2017 за №1752/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за січень 2017 року, оскільки при перевірці обов'язкових реквізитів в податковій декларації було встановлено їх недостовірність.

У березні 2017 року позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2017 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 22.03.2017 за №2505/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2017 року, оскільки при перевірці обов'язкових реквізитів в податковій декларації було встановлено їх недостовірність.

У квітні 2017 року позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2017 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 25.04.2017 за №3252/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2017 року, оскільки при перевірці обов'язкових реквізитів в податковій декларації було встановлено їх недостовірність.

У травні 2017 року позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2017 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 22.05.2017 за №3592/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за квітень 2017 року, оскільки при перевірці обов'язкових реквізитів в податковій декларації було встановлено їх недостовірність.

У червні 2017 року позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2017 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 20.06.2017 за №4003/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року, оскільки при перевірці обов'язкових реквізитів в податковій декларації було встановлено їх недостовірність.

У липні 2017 року позивачем було подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2017 року з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу ДПІ про отримання зазначених документів.

Листом від 24.07.2017 за №4359/10/10-02-08-02 «Про відмову у прийнятті звітності» Білоцерківська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомила позивача про відмову у прийнятті податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2017 року, оскільки при перевірці обов'язкових реквізитів в податковій декларації було встановлено їх недостовірність.

Як зазначив відповідач у письмових запереченнях, підставою для неприйняття вказаної податкової звітності стало те, що позивачем у податковій звітності було невірно зазначено адресу, оскільки до податкового органу надійшла інформація щодо відсутності ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» за своїм місцезнаходженням.

При цьому, як було зазначено вище, вказана податкова звітність була подана позивачем до податкового органу в паперовій формі, оскільки між підприємством та Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було розірвано договір про визнання електронних документів, що унеможливило подати таку звітність в електронній формі.

У той же час, вважаючи дії відповідача щодо розірвання в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів та бездіяльність відповідача щодо відмови в прийнятті податкової звітності з ПДВ протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам та обставинам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу, використання електронних документів, правовий статус електронного цифрового підпису регулюються Законом України від 22.05.2003 №851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» (далі - Закон №851-IV).

Щодо правомірності розірвання укладеного між Білоцерківською ОДПІ та ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» договору від 25.01.2016 №250120164 про визнання електронних документів (реєстраційний номер від 27.01.2016) в односторонньому порядку, колегія суддів зазначає наступне.

Так, статтею 14 Закону №851-IV передбачено, що електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

При цьому, порядок підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку визначений Інструкцією, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 №233, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 р. за №320/15011 (надалі - Інструкція №233).

У відповідності до пункту 1 розділу 2 Інструкції №233 платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу криптографічного захисту інформації, керуючись цією Інструкцією та договором.

Згідно зі статтею 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Додатком 1 до Інструкції №233 передбачено форму Примірного договіру про визнання електронних документів, який укладається платником та контролюючим органом для врегулювання правовідносин з приводу визнання податкової звітності платника в електронному вигляді.

Згідно з пунктом 4 розділу 6 цього Примірного договору орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником місця реєстрації.

Таким чином, відповідач має право розірвати укладений між Білоцерківською ОДПІ та ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» договір від 25.01.2016 №250120164 про визнання електронних документів (реєстраційний номер від 27.01.2016) в односторонньому порядку виключно у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для призупинення договору про визнання електронних документів від 25.01.2016 №250120164 (реєстраційний номер від 27.01.2016), як зазначено в письмових запереченнях проти позову, є наказ Державної фіскальної служби України «Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ» від 28.07.2015 №543 (далі - Наказ №543), який прийнято з метою забезпечення стабільного розвитку економіки, рівних та конкурентних умов ведення бізнесу, унеможливлення фіскального тиску та нівелювання податкових ризиків у діяльності сумлінних платників податків, вжиття профілактичних заходів щодо запобігання вчиненню правопорушень, належної координації роботи органів державної фіскальної служби з упередження необґрунтованого формування податкового кредиту у значних розмірах. Вказаним наказом затверджено Рекомендований порядок взаємодії підрозділів ДФС при комплексному відпрацюванні податкових ризиків з податку на додану вартість.

Відповідач зазначив, що за результатами аналізу матеріально-технічної бази, трудових ресурсів, звітності, даних ЄРПН були виявлені факти формування ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» сумнівного податкового кредиту з ПДВ за рахунок покупцям товарів відмінних від придбаних у постачальників, походження яких невідоме та неможливо відстежити за даними ЄРПН.

Так, відповідно до службового листа від 31.10.2016 №746/10-02-12-01-12, управлінням податків і зборів з юридичних осіб, з урахуванням вимог наказу ДФС від 28.07.2015 №543 «Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ», здійснено аналіз податкової інформації, отриманої й опрацьованої відповідно до ст. ст. 72, 73 і 74 Податкового кодексу України, що відповідно до п. 74.1 ст. 74 Податкового кодексу України використовується для виконання покладених на контролюючі органи завдань, а саме: даних АІС «Податковий блок», Єдиного реєстру податкових накладних.

Зокрема, аналіз податкової інформації свідчить, що позивачем протягом серпня-жовтня 2016 року було проведено ризикові господарські операції в розумінні наказу №543, оскільки неможливо було встановити асортимент та походження товарно-матеріальних цінностей за даними ЄРПН.

У зв'язку з вищенаведеною службовою запискою, 31 жовтня 2016 року Білоцерківською ОДПІ було прийнято рішення про призупинення дії договору від 25.01.2016 №250120164 про визнання електронних документів (реєстраційний номер від 27.01.2016).

Отже, як свідчить наявні в матеріалах справи докази, відповідачем 31.10.2016 прийнято рішення саме про призупинення дії договору про визнання звітності в електронному вигляді від 25.01.2016 №250120164 (реєстраційний номер від 27.01.2016).

Колегія суддів звертає увагу на те, що рекомендований Порядок взаємодії підрозділів ДФС при комплексному відпрацюванні податкових ризиків з податку на додану вартість, затверджений наказом ДФС України від 28.07.2015 №543, не є нормативно-правовим актом, а є лише актом рекомендаційного характеру, тому не може бути підставою для припинення чи призупинення дії договору про визнання електронних документів в односторонньому порядку.

Та зазначає, що чинним законодавством України та договором про визнання електронних документів від 25.01.2016 №250120164 (реєстраційний номер від 27.01.2016) не передбачено такої підстави призупинення (розірвання) договору в односторонньому порядку, як «встановлення сумнівного формування податкового кредиту з ПДВ, тощо».

Окрім зазначеного вище вказує, що порядок саме призупинення дії договору чинним законодавством не передбачений.

Крім того, відповідачем доказів на підтвердження зміни місця реєстрації ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» в жовтні 2016 року, в листопаді 2016 року до суду не надано, як і не надано доказів відсутності у позивача посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа.

Щодо посилання відповідача, що підставою для розірвання договору про визнання електронних документів стало те, що ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» не знаходиться за адресою реєстрації, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України визначено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Податковою адресою підприємства, переданого у довірче управління, є місцезнаходження довірчого власника.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, в силу норм чинного законодавства України єдиним доказом зміни юридичною особою місцезнаходження є дані з ЄДР.

Відповідно до змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №, на дату призупинення та на дату розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів місцезнаходженням ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» є: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, буд. 178/1, тобто та сама адреса, що зазначена і в договорі про визнання електронних документів від 25.01.2016 №250120164 (реєстраційний номер від 27.01.2016).

Також, в графі «Дані про реєстраційні дії» у вказаному витягу відсутній запис щодо відсутності ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» за своїм місцем реєстрації, а також щодо зміни свого місцезнаходження.

Отже, підприємство за даними з ЄДР на дату призупинення та на дату розірвання відповідачем договору про визнання електронних документів знаходиться за своїм зареєстрованим місцезнаходженням.

Тобто, розірвання та призупинення відповідачем договору про визнання електронних документів з позивачем в односторонньому порядку відбулося не з підстав, що передбачені договором та Інструкцією №233.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція чинна на момент винесення рішення у справі) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодного доказу, який би свідчив про правомірність його дій щодо призупинення та розірвання з ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» договору про визнання електронних документів, а саме: не надано доказів, які б підтверджували відомості про встановлення факту відсутності позивача за його місцезнаходженням, доказів направлення повідомлення державному реєстратору про внесення запису про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням та доказів внесення реєстратором вказаних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для прийняття рішення про призупинення дії договору про визнання електронних документів від 25.01.2016 №250120164 (реєстраційний номер від 27.01.2016) та його розірвання.

Щодо інших позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Відповідно до положень п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов'язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно п. 46.5 ст. 46 Податкового кодексу України форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. У такому ж порядку встановлюються форми податкових декларацій з місцевих податків і зборів, що є обов'язковими для застосування їх платниками (податковими агентами).

Відповідно до пунктів 48.1-48.2 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов'язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Обов'язкові реквізити - це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 Податкового кодексу України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід'ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Підпунктом 48.5.1 пункту 48.5 статті 48 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником.

Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.

Відповідно до п. 48.7 ст. 48 Податкового кодексу України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.

Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається статтею 49 Податкового кодексу України.

Так, зокрема, п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 49.4 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації контролюючому органу в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

У разі припинення договору про визнання електронних документів з підстав, визначених законом, платник податків має право до складення нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений підпунктами «а» і «б» пункту 49.3 цієї статті.

Контролюючим органам забороняється в односторонньому порядку розривати договір про визнання електронних документів.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» у визначені законом строки були подані до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області податкові декларації з податку на додану вартість разом із додатками за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року та за червень 2017 року у паперовій формі.

При цьому, судом встановлено, що вказана податкова звітність була подана позивачем до податкового органу в паперовій формі, оскільки між підприємством та Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було розірвано договір про визнання електронних документів, що унеможливило подати таку звітність в електронній формі.

Щодо посилання відповідача про те, що подана позивачем податкова звітність заповнена з порушенням вимог ст. 48 Податкового кодексу України, оскільки позивачем у податковій звітності було невірно зазначено адресу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України визначено, що прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Згідно з п. 49.9 ст. 49 Податкового кодексу України за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.

За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про отримання податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв'язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою; у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Відповідно до п. 49.10 ст. 49 Податкового кодексу України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Згідно з п. 49.11 ст. 49 Податкового кодексу України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови: у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв'язку, - протягом п'яти робочих днів з дня її отримання; у разі отримання такої податкової декларації особисто від платника податку або його представника - протягом трьох робочих днів з дня її отримання.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що податковий орган не має права не прийняти фактично отриману податкову декларацію, у разі її складання з дотриманням вимог статті 48 Податкового кодексу України, оскільки прийняття податкової звітності є обов'язком контролюючого органу.

При цьому, підставою для відмови у прийнятті податкової декларації, згідно з пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України, є виключно допущення платником податків порушень вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу при її заповненні, тобто відсутність в ній обов'язкових реквізитів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що подані позивачем податкові декларації з податку на додану вартість разом із додатками за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року в повній мірі відповідають вимогам статті 48 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим мали бути прийняті контролюючим органом як податкова звітність.

Та зазначає, що стадія прийняття податкової декларації, звітності податковим органом є по суті формальним рівнем податкового контролю, під час якого працівник податкового органу здійснює візуальну перевірку декларації та її аналіз за формальними ознаками. При цьому підставою для невизнання податкової декларації податковою звітністю є такі дефекти її заповнення, які впливають на порядок адміністрування податку.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.06.2015 (справа № 2а/0370/675/11) та в постанові від 12.01.2015 (справа №2а/0470/ 2350/11).

Як вбачається зі змісту листів від 23.11.2016 №12555/10/10-02-08-02, від 24.01.2017 №644/10/10-02-08-02, від 22.02.2017 №1752/10/10-02-08-02, від 22.03.2017 №2505/10/10-02-08-02, від 25.04.2017 №3252/10/10-02-08-02, від 22.05.2017 №3592/10/10-02-08-02, від 20.06.2017 №4003/10/10-02-08-02, від 24.07.2017 №4359/10/10-02-08-02, якими позивачу було відмовлено у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість разом із додатками за вказаний вище період, останні не містять посилань на наявність будь-яких недоліків щодо заповнення вказаної податкової звітності, що в свою чергу, свідчить про дотримання ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» вимог пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України.

Щодо посилання відповідача на те, що у податковій звітності було невірно зазначено адресу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України визначено, що податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Податковою адресою підприємства, переданого у довірче управління, є місцезнаходження довірчого власника.

В той же час, згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи.

Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, в силу норм чинного законодавства України єдиним доказом зміни юридичною особою місцезнаходження є дані з ЄДР.

Відповідно до змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № станом на 02.02.2017 місцезнаходженням позивача є: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, буд. 178/1.

Відповідно до змісту Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № станом на 23.10.2017 (з 03.02.2017 позивач змінив своє місцезнаходження) місцезнаходженням позивача є: 01133, м. Київ, Печерський район, провулок Лабораторний, буд. 6.

В графах «Дані про реєстраційні дії» у вказаних витягах відсутній запис щодо відсутності ТОВ «СЕЛФ - АКТИВ» за своїм місцем реєстрації.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що з копій податкових декларацій за жовтень 2016 року, листопад 2016 року, за грудень 2016 року у рядку 05 податкових декларацій «Податкова адреса» позивачем зазначено: вулиця Сквирське шосе, буд. 178/1, 09100, а з копій податкових декларацій за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року у рядку 05 податкових декларацій «Податкова адреса» позивачем зазначено: провул. Лабораторний, буд. 6, м. Київ, 01133, що відповідає даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент подання таких декларацій до податкового органу.

Таким чином, позивачем у податкових деклараціях з ПДВ за вказаний вище період вірно зазначено податкову адресу підприємства, яка співпадає з юридичною адресою та фактичним місцезнаходженням.

Відповідно до частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція чинна на момент винесення судового рішення) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Доказів наявності записів про відсутність Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» за місцезнаходженням або про направлення до державного реєстратора повідомлення про відсутність позивача за місцезнаходженням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час виникнення спірних відносин матеріали справи не містять.

На підставі вище зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували відомості про встановлення факту відсутності позивача за його місцезнаходженням, доказів направлення повідомлення державному реєстратору про внесення запису про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням та доказів внесення реєстратором вказаних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому у відповідача не було законних підстав для відмови у прийнятті вказаної податкової звітності.

Відповідно до п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Задоволення позовних вимог щодо визнання протиправною відмови прийняти податкову декларацію означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі пункту 49.13 статті 49 Податкового кодексу України.

Тому в такому разі обов'язок платника податків щодо своєчасного подання податкової декларації є виконаним належним чином, а його порушені права цілком відновленими.

Резолютивна частина постанови адміністративного суду про задоволення позовних вимог у справі, предметом оскарження в якій є протиправність відмови податкового органу у прийнятті податкової декларації має містити висновок про визнання протиправною відмови податкового органу прийняти податкову декларацію, а податкової декларації такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби (із зазначенням дати).

Щодо вимоги про зобов'язання податкового органу прийняти податкову декларацію, визнання протиправними рішення, дії, бездіяльності податкового органу, визнання поданої декларації податковою звітністю, визнання податкової декларації поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідні висновки суду можуть бути викладені в мотивувальній частині рішення з посиланням на абзац десятий частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, яка надає право суду прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав позивача. У резолютивній частині відображається власне протиправність відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату. Суди повинні розглянути питання щодо протиправності відмови у прийнятті податкової декларації, не зважаючи на те, в якій словесній формі сформульовані позовні вимоги позивача, якщо зі змісту таких вимог вбачається, що вони спрямовані на відновлення прав платника податків, порушених внаслідок такої відмови.

Зокрема, така правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 15.06.2012 № 1503/12/13-12.

Таким чином, оскільки встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом у прийнятті податкових декларацій з податку на додану вартість разом із додатками за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що така податкова звітність з додатками до неї вважається поданою у момент її фактичного отримання податковим органом.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області відобразити фактичні показники вказаних декларацій з податку на додану вартість в автоматизованих базах даних ДФС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом 07.04.2016 № 422 з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу (п.п.1 п.1 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до розділу IV Порядку первинні показники, що відображаються в підсистемі, яка забезпечує обробку податкової звітності та платежів, є показниками форм податкової звітності та звітності з єдиного внеску, затверджених у встановленому порядку (далі - Звітні документи). Структурні підрозділи ДФС, які за своїми функціональними обов'язками відповідають за розробку форм Звітних документів, визначають первинні показники Звітних документів, що мають відображатись в ІКП (показники, що впливають на стан розрахунків платника із бюджетами), та описують алгоритми відображення їх значень в ІКП (зокрема визначають умови, дати граничного терміну сплати та облікові показники (операції) для такого відображення), а також алгоритми арифметичного та логічного контролю Звітних документів. У таких алгоритмах описуються, зокрема, додаткові вимоги до автоматизованого приймання та обробки Звітних документів з урахуванням потреб адміністрування податків, зборів та єдиного внеску. На підставі таких алгоритмів, що затверджені окремим організаційно-розпорядчим актом ДФС, в інформаційній системі органів ДФС здійснюються процедури: приймання та реєстрації Звітних документів; проведення арифметичного та логічного контролю Звітних документів; відображення (рознесення) даних первинних показників Звітних документів в ІКП.

Колегія суддів зазначає, що у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані карток його особових рахунків правильно відображали фактичний стан платежів до бюджету.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція чинна на момент винесення рішення у справі) при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі вище викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов'язання відповідача відобразити показники (дані) податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» () з податку на додану вартість за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року з додатками в електронних базах даних податкової звітності ДФС України.

Відповідно до ст. 267 Кодексу адміністративного судочинства України (редакція чинна на момент винесення рішення у справі) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства. Суд займає активну позицію не лише під час вирішення публічно-правового спору, але й після набрання судовим рішенням законної сили.

У Рішенні від 30.06.2009 №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п.40).

Оскільки дане рішення суду в частині, що стосується відображення показників (даних) податкових декларацій Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФ - АКТИВ» () з податку на додану вартість за жовтень 2016 року, за листопад 2016 року, за грудень 2016 року, за січень 2017 року, за лютий 2017 року, за березень 2017 року, за квітень 2017 року, за травень 2017 року, за червень 2017 року разом із додатками в електронних базах даних податкової звітності ДФС України, має зобов'язальний характер, а обставини, встановлені під час розгляду справи, дають обґрунтовані підстави вважати, що податковий орган може ухилятись від його виконання, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо встановлення контролю за виконанням постанови у даній справі шляхом зобов'язання Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області протягом одного місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до суду звіт про його виконання.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 12 лютого 2018 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

Н.М. Троян