Справа № 813/2234/17
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12026/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Богдан А.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі №813/2234/17, (винесену головуючим суддею Брильовським Р.М., проголошену о 12.14 год. у м. Львові, повний текст складений 05.09.2017р.) за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24364851; дата, час державної реєстрації 11.09.2015,17:24:19; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01) за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», , номер запису про право власності: 11143120; дата, час державної реєстрації 11.09.2015, 17:20:23.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, як державним реєстратором, 11.09.2015 року протиправно, з перевищенням повноважень прийнято було прийнято рішення, якими зареєстровано на праві власності за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» належне Позивачу майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2, оскільки дії відповідача, повязані із державною реєстрацією речових прав на квартиру АДРЕСА_3 здійснено з недотриманням норм абз. 2 та 3 ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на момент вчинення реєстраційної дії) та п.4 глави 20 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, п.55 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; рішення відповідача про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про нотаріат» та суперечать Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; також в порушення приписів п.п. 1.9, 1.10 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріусом не здійснено перевірку відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваною квартирою, що призвело до порушення ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 177 Сімейного кодексу України в частині вчинення правочину щодо майнових прав малолітньої дитини за відсутності дозволу органу опіки та піклування.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 24364851; дата, час державної реєстрації 11.09.2015,17:24:19.Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», , номер запису про право власності: 11143120; дата, час державної реєстрації 11.09.2015, 17:20:23. Стягнуто з Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за рахунок її бюджетних асигнувань 1280 грн. сплаченого судового збору на користь ОСОБА_2.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ТзОВ «Вектор Плюс» подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема доводи апелянта зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки такий встановлено лише щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника; судом першої інстанції не взято до уваги що позивачем не було долучено жодного доказу відсутності у нього іншого житла; ні іпотекодержатель, ні державний реєстратор не віднесені до органу або посадової особи, що здійснює примусове стягнення. Крім цього, суд першої інстанції не зясував, що відповідач, приймаючи рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, діяв як субєкт владних повноважень, що має усі необхідні повноваження для прийняття оскаржених позивачем рішень. Також посилається на ту обставину, що позивачем пропущений строк звернення до суду із позовом. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судове засідання не прибув, представив на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника товариства, у якій також апеляційну скаргу підтримав та просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради також подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника управління.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про отримання судової повістки.

ОСОБА_4 до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує наступне. 18.04.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1301/0408/71-054, згідно умов якого банк має право надати позичальнику грошові кошти у розмірі 72000 доларів США на строк з 18.04.2008р. по 17.04.2038р. включно та на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Кредитні кошти за цим договором призначені для здійснення позичальником розрахунку по договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 (п.1.4.).

З метою належного виконання кредитного договору, 18.04.2008 р. між банком, як іпотекодержателем, та позичальником, як іпотекодавцем, укладено іпотечний договір, за умовами якого на забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором №1301/0408/71-054 від 18.04.2008 р. іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру за адресою: АДРЕСА_4, яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за №3163.

Заочним рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 02.02.2010 року у справі № 2-172/10 стягнено солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 77 615 (сімдесят сім тисяч шістсот п`ятнадцять) доларів США 35 центів, що в еквіваленті до національної валюти становить 620868 (шістсот двадцять тисяч вісімсот шістдесят вісім) грн. 47 коп.

17.02.2012 року Шевченківським відділом ДВС Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №31268778 з примусового виконання виконавчого листа №2-172, виданого 01.03.2010 року Сихівським районним судом м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 77 615 доларів США 35 центів, що в еквіваленті до національної валюти становить 620868 грн. 47 коп.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений Договір факторингу №15, відповідно до п.2.1 якого ТзОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» отримало право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, зазначених в Реєстрі Заборгованості Боржників, зокрема ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №1301/0408/71-054 від 18.04.2008 р.

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 14.01.2014 року у справі №464/11464/13-ц замінено стягувача у виконавчому провадженні №31268778 від 17.02.2012 р. з виконання виконавчого листа №2-172/10 виданого 01.03.2010р. Сихівським районним судом м.Львова про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 77 615, 50 дол. США (620 868, 47 грн.), судового збору в розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., з ПАТ «Сведбанк» на ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» стало новим кредитором відносно ОСОБА_2 та отримало відповідні права вимоги за кредитом.

Крім того, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами, за умовами якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року № 15, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, визначеними цим договором.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» прийняло рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку на підставі Іпотечного договору в рахунок погашення заборгованості позичальника за Кредитним договором, та подало відповідну заяву про реєстрацію прав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3.

На підставі поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» заяви від 11.09.2015, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено записи про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Вказані відомості містяться у ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №43725227 від 11.09.2015 та в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56478194, копії яких наявні в матеріалах справи.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 30.09.2016 року №466/3856/13 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_4.

З довідки ЛКП «Рясне-402» від 30.05.2016 р. №1575 на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення в квартирі з 09.10.2009 року були зареєстровані та проживали позивач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 В матеріалах справи відсутні відомості про надання органом опіки та піклування дозволу на вчинення правочину щодо майнових прав малолітньої дитини.

З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 була придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2008 року, складається із трьох житлових кімнат та кухні, житлова площа 41,8 кв.м., загальна площа квартири 67,2 кв.м. та використовується сім'єю позивача як місце постійного проживання. Будь-якого іншого нерухомого житлового майна у власності позивача не знаходиться. Вказана квартира надана позивачем в іпотеку згідно з іпотечним договором від 18.04.2008р. для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №1301/0408/71-054 від 18.04.2008 року.

За твердженням позивача, іпотекодержателем в порушення вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» не надсилалась іпотекодавцю (позивачу) та не отримувалась ним письмова вимога про усунення порушення, яка подається держаному реєстратору для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

В запереченнях на адміністративний позов представник третьої особи вказує, що передбачені п.46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 документи було надано відповідачу перед вчиненням ним оскаржуваного рішення про реєстрацію права власності на квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було протиправно прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та внесено записи про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», чим порушено законні інтереси позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Дані правовідносини регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р. №1952-IV (далі - ОСОБА_4 №1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. №868 (далі Порядок №868) (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин), Законом України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. (далі - ОСОБА_4 №898-IV).

ОСОБА_4 до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

ОСОБА_4 до частини першої статті 2, частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (в редакції чинній на час спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка є обов'язковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з частиною 5 статті 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

До повноважень органу державної реєстрації прав (а також приватного нотаріуса) належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень або відмова у їх реєстрації; здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що у спірних правовідносинах нотаріус є суб'єктом владних повноважень, спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Нотаріус це спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст.46-1 Закону України «Про нотаріат»).

Зі змісту Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» слідує, що нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.

Такі ж положення містяться в п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. №868.

Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або об'єкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію. Вчинена нотаріальна дія (посвідчення договору іпотеки з наявною у ньому спеціальною умовою, яка зумовлює відсутність підстав для окремого укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя), обумовлює можливість державної реєстрації прав (наприклад власності або користування) тільки тим нотаріусом, яким посвідчено договір іпотеки.

Наведене кореспондується з приписами Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких нотаріус здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно виключно у випадках коли він одночасно з цим вчинює нотаріальні дії з цим нерухомим майном.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що відповідачем не вчинялось жодної нотаріальної дії з об'єктом нерухомості квартирою за адресою: АДРЕСА_4.

З рішення відповідача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що відповідач провів державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна.

ОСОБА_4 до п.55 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141, відкриття реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна належить до повноважень державного реєстратора органу державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна на підставі документів, що були видані, оформлені або отримані нотаріусом, які він передає органу державної реєстрації прав у порядку, встановленому Мінюстом.

Таким чином, приватний нотаріус не мав передбачених чинним законодавством підстав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна та вийшов за межі наданих йому повноважень в частині відкриття реєстраційної справи на спірний об'єкт нерухомого майна.

Крім того, відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 №607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб», у разі подання до структурних підрозділів територіальних органів Мінюсту, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру, заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають на підставі рішень судів, що набрали законної сили, де однією із сторін є юридична особа, та/або інший суб'єкт господарювання, та/або фізична особа - підприємець (крім випадків державної реєстрації права власності на підставі рішень судів у справах про спадкування); на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу.

Згідно з Указом Президента України від 06.04.2011 №401/2011 «Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України» Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади міста Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Підпунктом 10 п.3 вказаного Положення передбачено, що Укрдержреєстр здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Згідно з пунктом 7 зазначеного Положення Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Частина 1 ст. 15 Закону №1952-IV встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ст. 4-2 та ч. 9 ст. 15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Частиною третьою ст. 17 Закону №1952-IV визначено, що документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна передбачена Порядком №868.

Зокрема, пунктом 13 вказаного Порядку передбачено, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1.1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору.

У відповідності до п. 46 Порядку №868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

ОСОБА_4 до ч.1 ст.3 Закону України Про іпотеку іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено в абз.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено можливість позасудового врегулювання, а саме сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

ОСОБА_4 до п. 12 договору іпотеки від 18.04.2008 р. за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене у п. 12.3.1 та п. 12.3.2 пп. 12.3 п. 12 договору іпотеки.

Згідно з п. 12.3.1, п. 12.3.2 пп. 12.3 п. 12 договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом: а) передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». У випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої у пп. 12.3 п. 12 договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки; б) продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою відповідно до висновку незалежного експерта.

З матеріалів справи слідує, що договором іпотеки від 18.04.2008 р. передбачено, у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов'язання та/або зобов'язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору.

Таким чином Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», відповідно до вимог Порядку №868, мало надати завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень та документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту її отримання іпотекодавцем та боржником.

Однак, належні докази про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було повідомлено боржника про усунення порушень та повідомлено, що у разі не виконання зобов'язань, іпотекодержатель буде приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання та у відповідності до вимог договору, в матеріалах справи відсутні.

Також відсутні і докази, що звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб реєстрації права власності Іпотекодержателем здійснюється з дотримання тридцятиденного терміну, наданого позивачу для виконання зобов'язання у відповідності до вимог п.п.2 п.46 Порядку № 868.

Тобто, іпотекодержателем не дотримано умов іпотечного договору, передбачених договором стосовно позасудового врегулювання питання про звернення стягнення (надіслання вимоги про усунення порушень) та способу звернення стягнення на предмет іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

При здійсненні реєстраційних дій відповідач докази виникнення у третьої особи права звернення стягнення на предмет іпотеки не перевірив, а також не вчиняв нотаріальних дій пов'язаних з переходом (виникненням) такого права на іпотечне майна, що обумовлювало б його реєстрацію.

ОСОБА_4 до пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

ОСОБА_4 до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вказана вище квартира підпадає під ознаки Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним з метою виконання позивачем умов кредитного договору, тобто споживчого кредиту, площа квартири не перевищує 140 кв. метрів та використовується як місце постійного проживання позичальника, а у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_4 до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В частині 2 статті 36 цього ж Закону зазначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином ОСОБА_4 України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя направленою до іпотекодателя з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону про мораторій право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як в судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодателя, а залежало від наявності факту невиконання боржника.

ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не розповсюджується на дії нотаріуса у разі звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, на час вчинення відповідачем оскаржуваних дій у квартирі був зареєстрований та проживав малолітній син позивача, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

ОСОБА_4 до п.п. 1.9, 1.10 глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сім'ї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання.

У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

В силу приписів статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 177 Сімейного кодексу України правочини щодо майнових прав малолітньої дитини потребують дозволу органу опіки та піклування.

В ході розгляду справи судом, відповідачем не надано доказів, як б свідчили про дотримання зазначених вище норм чинного законодавств, зокрема в матеріалах справи відсутні, а відповідачем та/або третьою особою не надано дозволу органу опіки та піклування для реєстрації права власності на нерухоме майно, де проживає малолітня дитина.

ОСОБА_4 до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

ОСОБА_4 до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення чи дії відповідача є правомірними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем необґрунтовано, відповідач вийшов за межі наданих йому законом повноважень, оскільки на час виникнення спірних правовідносин прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належить до повноважень державних реєстраторів прав на нерухоме майно Укрдержреєстру, а не до компетенції нотаріусів.

Аналогічна правова позиція відображена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2017 року по справі № 817/3459/15 (К/800/14178/16).

Що стосується доводів апелянта про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із даним позовом, то апеляційний суд вважає такі безпідставними, оскільки судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що про дії відповідача позивач дізнався 17.03.2017 р. в апеляційному суді Львівської області під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи №466/3856/13 по розгляду апеляційної скарги ТОВ « Факторингова компанія «Вектор Плюс» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30.09.2016 р. Доказів іншого відповідачем та третьою особою не надано.

Щодо доводів апелянта про закриття провадження у справі, то такі також є безпідставними, оскільки предметом спору не є правовідносини повязані з цивільно - правовою угодою, а дії відповідача повязані з державною реєстрацією, тобто відсутній спір про право.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

ОСОБА_4 до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування постанови суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2017 року у справі №813/2234/17 б з змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в порядку і строки встановленні статтями 328, 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повний текст постанови складено 20.02.2018р.