Справа № 738/1246/15-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018
м. Київ

№ К/9901/1335/18

№738/1246/15-а

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Гімона М.М.,

суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року (головуючий суддя - Сова Т.Г.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року (головуючий суддя - Кучма А.Ю., судді - Аліменко В.О., Безименна Н.В.),

у адміністративній справі №738/1246/15-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області (далі - Управління ПФУ) про визнання дій неправомірними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати призначити йому пенсію за вислугу років на підставі п.«е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ (далі за текстом Закон № 1788-ХІІ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовився зарахувати позивачу до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, як працівнику освіти період проходження строкової служби в лавах радянської Армії.

Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суди послались на відсутність у позивача необхідного стажу роботи на посадах працівників освіти за переліком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909. При цьому суди виходили з того, що при зверненні 29 липня 2015 року позивача до Управління із заявою про призначення пенсії за вислугу років йому було відмовлено через відсутність достатнього спеціального стажу, який складав 23 роки 10 місяців 29 днів (при необхідному 25 років 6 місяців). Водночас, суди вважали правомірною відмову Управління зарахувати до такого стажу період проходження позивачем строкової військової служби в лавах Радянської армії, який складав 1 рік 11 місяців та 22 дні.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та невірне застосування норм процесуального права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами не враховано положень постанови Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 № 909 та Постанови ради міністрів СРСР від 17 грудня 1959 р. № 1397, якими передбачалась можливість зарахування до стажу педагогічного працівника період строкової служби в армії. Крім того, скаржник зазначає, що судами невірно застосовано норми частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі за текстом Закон № 2011-ХІІ). Отже, позивач має необхідний стаж, тому його позовні вимоги є обґрунтованими.

У письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується та вказує на те, що позивач не має необхідного спеціального стажу роботи, а підстави для зарахування військової служби відсутні, оскільки на момент призову він на відповідних посадах педагогічних працівників не працював.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, колегія суддів виходила з наступного.

Згідно пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, зокрема в період з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони

здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право

на пенсію за вислугу років.

В примітці 3 до цього переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 р. питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 р. № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров'я.

Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 1 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що період проходження позивачем служби в лавах Радянської Армії з 26.10.1984 по 17.10.1986 року, що складає 1 рік 11 місяців 22 дні, є помилковим через неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому суд апеляційної інстанції також помилково послався на приписи частини 1 статті 8 Закону № 2011 в частині права на зарахування періоду строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки у даній справі спір стосується пенсії за вислугу років (ст.55 Закону № 1788-ХІІ), а цей вид пенсії не є тотожнім пенсії за віком на пільгових умовах (ст.13 закону № 1788-ХІІ).

За наведених підстав колегія суддів вважає необґрунтованими заперечення Управління на касаційну скаргу, а саму касаційну скаргу позивача обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

З урахуванням того, що період строкової служби позивача підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, а також наявного у нього спеціального стажу 23 роки 10 місяців 29 днів, право на зарахування якого Управління не оскаржувало, то сукупний спеціальний стаж позивача на дату подання ним заяви про призначення пенсії за вислугу років складав більше 25 років 6 місяців. Таким чином відмова Управління в призначенні позивачу такої пенсії є протиправною.

При вирішенні вимог про зобов'язання призначити пенсію з 28 липня 2015 року, колегія суддів виходить з того, що підстави для реалізації позивачем права на призначення пенсії за вислугу років виникло у нього після звільнення з посади у закладі освіти, яке відбулось 27 липня 2015 року. Отже в цій частині вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, є підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено необґрунтовані рішення, які постановлено без дотримання норм матеріального права, у зв'язку із чим вони підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а постанова Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позову, то понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 241,18 грн. (73,08 грн. + 80,40 грн. + 87,70 грн.), що підтверджується квитанціями від 18 серпня 2015 року, 21 жовтня 2015 року та 23 грудня 2015 року підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача.

Керуючись статтями 344, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Менського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2015 року у справі № 738/1246/15-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ з 28 липня 2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління Пенсійного фонду України в Менському районі Чернігівської області на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 241,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Головуючий М.М.Гімон

Судді А.Ю.Бучик

Л.Л.Мороз