Справа № 758/9743/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/9743/17 Суддя першої інстанції: Василишин В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кобаля М.І.,

Суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Кривді В.І.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Глазунова А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги ОСОБА_4 на постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Київській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії щодо поновлення пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 (далі по тексту - Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ПФУ у Київській області) в якому просив:

1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поновленні пенсії позивачу по інвалідності;

2) зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу по інвалідності, яку він отримував з 11.08.2016;

3) зобов'язати відповідача виплатити пенсію за період, коли виплата була призупинена, а саме: з квітня 2017 по теперішній час.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 починаючи з жовтня 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України.

06.11.2015 у зв'язку із реорганізацією МВС України позивача було звільнено з посади начальника відділення ДАІ в обслуговуванні Обухівського району міст Обухів та Українки та запропоновано рівнозначну посаду в органах поліції України.

07.11.2015 року ОСОБА_4 був прийнятий на службу до лав Національної поліції України в порядку переатестації та призначений на посаду старшим інспектором Обухівського відділу поліції ГУ НП в Київські області з присвоєнням звання - майор поліції.

Наказом ГУ НП в Київській області від 25.11.2015 року позивача було призначено на посаду інспектора роти дорожньо-патрульної служби із забезпечення супроводження ГУ НП в Київській області.

05.01.2016 атестаційною комісією було прийняте рішення, що позивач не відповідає займаній посаді та підлягає звільнено зі служби в поліції через службову невідповідність.

Наказом ГУ НП у Київській області № 83 о/с від 19.02.2016 позивача було звільнено зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за пп. 5 п. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», після чого до даного наказу вносились зміни наказами № 125о/с від 21.03.2016 р. та № 544о/с від 19.09.2016 р. (а.с.61-63).

Згідно матеріалів пенсійної справи № НОМЕР_1, відповідно до встановленого порядку призначення пенсій, ГУ НП в Київській області 11.10.2016 до ГУ ПФУ в Київській області направлений пакет документів для призначення пенсії ОСОБА_4 по інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, під час отримання пенсії позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом про визнання протиправним свого звільнення.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.12.2016 позов ОСОБА_4 про скасування рішення про проведення атестації, рішення Атестаційної комісії, поновлення на службі в поліції та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу було задоволено (справа № 826/4494/16).

На підставі вищевказаного судового рішення, наказом начальника ГУ НП в Київській області від 27.01.2017 № 62ос ОСОБА_4 було поновлено на посаді з 19.02.2016.

Копія даного наказу надійшла від ГУ НП в Київській області до ГУ ПФУ в Київській області 14.03.2017 р. (вх. № 1450), в зв'язку з чим пенсійним органом починаючи з 01.04.2017 була припинена виплата пенсії позивачу.

Листом від 07.06.2017 ГУ ПФУ в Київські області повідомило, що оскільки позивача було поновлено на посаді, факт звільнення скасовано, тому підстави для виплати пенсії відсутні.

Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ГУ ПФУ в Київській області правомірно припинило нарахування та виплату пенсії позивачу на підставі документів, які були скасовані судовими рішеннями.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до ст.1-2 ч.1 п. «б» право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п'ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно зі ст.1 даного Закону військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, з 11.08.2016 року позивачу була призначена пенсія по інвалідності, отриманої в період проходження служби в ОВС, як особі, що звільнена зі служби.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до цього Закону, затвердженим постановою правління ПФУ від 30 січня 2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно подання про призначення пенсії позивачу була призначена пенсія по інвалідності, як особі, що отримала інвалідність під час проходження служби в ОВС, та вплачувалась на підставі довідки про додаткові види грошового забезпечення, які позивач отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місцем звільнення з військової служби на підставі наказу від 19.02.2016 року.

27.02.2017 року Головним управлінням Національної поліції в Київській області було надіслано до ГУ ПФУ в Київській області лист для вирішення питання щодо припинення виплати пенсії, витяг з наказу про поновлення на службі від 27.01.2017 року № 62 о/с, який надійшов до відповідача 14.03.2017.

Так, пенсійним органом припинено виплату пенсії позивачу, оскільки отримано наказ про поновлення останнього на посаді старшого інспектора Обухівського відділу поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсія військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначається і виплачується після звільнення зі служби.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що ОСОБА_4 не мав права на отримання пенсії в період з квітня 2017 року до моменту звільнення з займаної посади в органах Національної поліції, оскільки в цей період позивач був особою, яка проходить службу.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Київській області правомірно припинило нарахування та виплату пенсії позивачу на підставі документів, які були скасовані судовими рішеннями.

Судом встановлено, що на час розгляду справи позивач звільнений з посади новим наказом, а відтак останній не позбавлений права на призначення пенсії, а не її поновлення.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, ГУ ПФУ у Київській області, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи відмови позивачу в поновленні виплати пенсії відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а постанову Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 329 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова