Справа № 826/12122/17
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 року Справа № 826/12122/17

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у справі:

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю

«Капітал Інвест ЛТД»

до: державного реєстратора комунального підприємства

«Центр державної реєстрації» Демченко Марини Олександрівни,

комунального підприємства «Центр державної реєстрації»,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору:

публічне акціонерне товариство

«Державний ощадний банк України»

про: визнання протиправним та скасування рішення

та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест ЛТД» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Демченко Марини Олександрівни (далі - відповідач-1), комунального підприємства «Центр державної реєстрації» (далі - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про:

- визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора КП «Центр державної реєстрації» Демченко М.О. від 07.07.2017 р. за індексним номером 36041165 про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, нежитловий будинок, загальною площею 2 590,8 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 115-а за ПАТ «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, будинок 12-Г; ), номер запису про право власності: 21285768;

- зобов'язання КП «Центр державної реєстрації» відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 989929 на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, нежилий будинок загальною площею 2590,8 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 115-а, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна 0, власник: ТОВ «Капітал Інвест ЛТД», , країна реєстрації: Україна, адреса: Україна, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 115-а, підстава виникнення права власності: дублікат договору купівлі-продажу нежилого будинку, серія та номер: 416 (серія, номер бланка НАМ 83), виданий 12.06.2015 р., видавник: приватний нотаріус КМНО Колєсніченко О.Д.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, третя особа - ПАТ «Державний ощадний банк України» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що дана справа не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, постановою Вищого господарського суду України були скасовані судові рішення про розірвання договору іпотеки, укладеного між позивачем та апелянтом, що ним направлялися безпосередньо позивачу вимоги щодо виконання його зобов'язань, а також на те, що чинним законодавством не визначено порядок взаємодії Державного реєстру прав на нерухоме майно та Єдиного державного реєстру судових рішень, що на думку апелянта, обумовлює необізнаність державного реєстратора щодо ухвалених судових рішень по спірному об'єкту нерухомості.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято без урахування всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення справи, та просить його скасувати і ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін та зазначає, що оскаржуване ним рішення про державну реєстрацію за апелянтом права власності на нерухоме майно прийнято відповідачем за відсутності в Державному реєстрі речових прав (далі - Реєстр) на нерухоме майно чинного запису про іпотеку, підставою для реєстрації вказаного права власності в Реєстрі зазначено вимогу від 18.03.2017 р., яка насправді позивачем отримана не була, а вимога від 18.03.2014 р., на яку посилається апелянт, адресована АТ «Брокбізнесбанк», а не позивачу. Також у відзиві на апеляційну скаргу позивач наголошує на тому, що подання апелянтом до господарського суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки не є направлення боржнику вимоги у розумінні чинного законодавства, і що на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про державну реєстрацію на спірне майно рішенням суду, яке набрало законної сили, було накладено арешт у межах правовідносин позивача з іншою особою - ТОВ «Сварог Капітал».

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги та відгук позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.05.2006 р. між АБ «Брокбізнесбанк» і ТОВ «Капітал Інвест ЛТД» укладено договір купівлі-продажу нежилого будинку, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Колесніченком О.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 1147.

На підставі вказаного договору позивач набув у власність нежилий будинок площею 2590,80 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 115-а.

23.05.2013 р. ТОВ «Капітал Інвест ЛТД» уклало з ПАТ «Державний ощадний банк України» іпотечний договір № 2 та передало в іпотеку вищевказаний об'єкт нерухомого майна, забезпечивши таким чином кредитні зобов'язання ПАТ «Брокбізнесбанк» перед АТ «Ощадбанк».

Після укладання Іпотечного договору № 2 в державний реєстр речових прав було внесено запис про іпотеку від 23.05.2013 р. № 1034857 та запис про обтяження від 23.05.2013 р. № 1033977 нежилого будинку площею 2590,80 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 115-а.

20.03.2014 р. ПАТ «Державний ощадний банк України» було направлено на адресу АТ «Брокбізнесбанк» як основного боржника і позичальника за кредитним договором вимогу № 26/3-06/493-2930, видану18.03.2014 р., яка отримана АТ «Брокбізнесбанк» 25.03.2014 р.

Доказів отримання вказаної вимоги та/або вимоги № 26/3-06/493-2931 позивачем суду не надано.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27 листопада 2014 року, залишеним в силі і без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 листопада 2014 року, зазначений іпотечний договір від 23.05.2013 р. № 2 було розірвано та визначено наслідки його розірвання як припинення зобов'язань між ТОВ «Капітал Інвест ЛТД» та ПАТ «Ощадбанк».

31.01.2015 р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві прийнято рішення про припинення іпотеки за іпотечним договором від 23.05.2013 р. № 2, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03.02.2015 р. Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві прийнято рішення про припинення обтяження за іпотечним договором від 23.05.2013 р. № 2, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ПАТ «Ощадбанк» було оскаржено в судовому порядку дії (рішення) державного реєстратора щодо припинення іпотеки та обтяження вказаного нерухомого майна, але постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2016 р. по справі № 826/24015/15 в задоволенні позову відмовлено.

Запис про іпотеку та обтяження нежилого будинку площею 2590,80 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 115-а в Реєстрі відновлено не було.

Крім того, ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2015 р. було задоволено заяву ТОВ «Сварог Капітал» про забезпечення позову до ТОВ «Капітал Інвест ЛТД» та накладено арешт на нежитлове приміщення (нежилий будинок) у м. Києві по вул. Саксаганського, 115-а, що на праві власності належало на дату винесення ТОВ «Капітал Інвест ЛТД», а також заборонено нотаріальним конторам, приватним нотаріусам проводити дії, пов'язані з відчуженням даного майна.

27.02.2015 р. державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Івашова О.В. винесла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19678578 від 27.02.2017 р. про реєстрацію обтяження: арешт нерухомого майна відповідно до Ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 25.02.2015 року по справі № 199/1402/15-ц, номер запису про обтяження № 8889014 від 27.02.2015 р.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.01.2016 р. у справі № 199/1402/15-ц, провадження № 22-ц/774/822/16 ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2015 р. залишено без змін.

Ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2015 р. у справі № 199/1402/15-ц є чинною.

На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпра від 26.06.2017 р. по справі № 202/9873/17 провадження № 2/202/4861/2017 запис про арешт спірного майна на користь ТОВ «Сварог Капітал» було скасовано, але у відповідності до довідки Індустріального районного суду м. Дніпра від 29.09.2017 р. № 01-12/1302/2017 за підписом голови суду, до провадження даного суду не надходила та не перебувала цивільна справа № 202/9873/17, пр. № 2/202/4861/2017 про скасування запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 115-а, суддею Індустріального районного суду м. Дніпра Волошиним Є.В. рішення суду від 26.06.2017 р. по вказаній справі не ухвалювалось, номер справи 202/9873/17 та номер провадження 2/202/4861/2017 відсутні в базі автоматизованої системи документообігу суду «Д-3».

07.07.2017 р. уповноважена особа АТ «Ощадбанк» Стецевич А.І. заернулася до відповідача-1 із заявою № 23125288 про реєстрацію права власності на нежилий будинок площею 2590,80 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, 115-а.

На підставі вказаної заяви відповідачем-1 прийнято рішення про реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 36041165 та зареєстровано за ПАТ «Ощадбанк» як новим власником право власності на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, нежилий будинок у м. Києві по вул. Саксаганського, 115-а.

У Витягу від 07.07.2017 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, час формування 15:03:43 в розділі «Підстава виникнення права власності» вказано, що державний реєстратор Демченко Марина Олександрівна прийняла від заявника документи, серед яких вимога ПАТ «Державний ощадний банк України», серія та номер 26/3-06/493-2931, виданий 18.03.2017 р.

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в розділі «Підстава виникнення права власності» вказано, що державний реєстратор Демченко Марина Олександрівна прийняла від заявника документи, серед яких вимога, серія та номер 26/3-06/493-2931, виданий 18.03.2014 р., видавник ПАТ «Державний ощадний банк України».

Позивач, вважаючи протиправним рішення державного реєстратора від 07.07.2017 р. за індексним номером 36041165, як таке, що прийнято ним без дотримання процедури здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та за відсутності належних правових підстав, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності прийнято державним реєстратором за відсутності доказів отримання позивачем як іпотекодавцем відповідної вимоги, за відсутності запису в Реєстрі про передання даного майна в іпотеку та його обтяження у зв'язку з цим, при наявності арешту, накладеного на це майно, та без вчинення реєстратором дій щодо перевірки наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на такий об'єкт нерухомого майна.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про іпотеку» від 05.06.2003 р. № 898-IV (далі - Закон № 898-IV), «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1952-IV), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25.12.2015 р. № 1127 (далі - Порядок № 1127).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

У пунктах 1, 2 частини 1 статті 4 Закону № 1952-IV закріплено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема: право власності; речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст.6 Закону № 1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Згідно з п.п. 1, 3, 4 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Частиною 1 статті 11 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Згідно зі ст. 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

У ст. 4 Закону № 898-IV передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до п. 61 Порядку № 1127 у редакції постанови КМУ від 23.08.2016 р. № 553 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, серед іншого, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Відповідно до ст. 12 Закону № 1952-IV записи, що містяться в Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Згідно зі ст. 37 Закону № 898-IV рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та визначено перелік документів, які надають державному реєстратору правові підстави для прийняття відповідного реєстраційного рішення.

При цьому, слід враховувати, що реєстрація права власності на підставі застереження в іпотечному договорі в порядку позасудового звернення стягнення можлива лише при наявності в Державному реєстрі речових прав відповідних відомостей про іпотеку та відповідне обтяження нерухомого майна та подання заявником державному реєстратору документів, передбачених у п. 61 Порядку № 1127, тобто копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, документу, що підтверджує її отримання іплотекодавцем, та завершення 30-денного строку з цього моменту.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що рішеннями державного реєстратора від 31.01.2015 р. та від 03.02.2015 р. було припинено іпотеку та відповідне обтяження нежилого будинку загальною площею 2590,8 кв.м. у м. Києві по вул. Саксаганського, 115-а, що були накладені на підставі іпотечного договору від 23.05.2013 р. № 2, укладеного між позивачем і ПАТ «Ощадбанк», про що внесено відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Реєстр), і на момент прийняття відповідачем-1 спріного у цій справі рішення від 07.07.2017 р. за індексним номером 36041165 вказані записи в Реєстрі відновлені не були і нові записи не вносилися.

Більш того, як було правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовано ані відповідачами, ані апелянтом, позивач як іпотекодавець не отримував від ПАТ «Ощадбанк» вимоги у порядку Закону № 898-IV і, відповідно, документи, передбачені пунктом 61 Порядку № 1127, ПАТ «Ощадбанк» державному реєстратору не подавалися.

При цьому, доводи апелянта про те, що ним у справі № 910/8992/14 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка розглядалася за участі позивача, до позову додавалася копія вимоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини не надають достатніх та необхідних правових підстав вважати, що позивачу було направлено і ним отримано вимогу саме в порядку Закону № 898-IV і з позов до суду з доданою копією вимоги, не є документом, подання якого вимагається пунктом 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна при зверненні стягнення на іпотеку.

Посилання апелянта на те, що ним позивачу двічі направлялися вимоги в порядку ст. 35 Закону № 898-IV, є голослівними та, окрім іншого, жодним чином не підтверджують факту їх отримання ТОВ «Капітал Інвест ЛТД».

Судова колегія також звертає увагу й на те, що відомості про підстави реєстрації права власності за ПАТ «Ощадбанк» у витягу, який отримав апелянт як власник, і в інформаційній довідці з Державного реєстру прав власності, є різними, а саме в них вказано різні вимоги як підстави для прийняття спірного реєстраційного рішення (вимоги від 18.03.2017 р. та від 18.03.2014 р.), що є недопустимим та суперечить вимогам ст.ст. 2, 12 Закону № 1952-IV.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається з матеріалів справи та не спростовано апелянтом, на момент прийняття державним реєстратором спірного рішення від 07.07.2017 р. за індексним номером 36041165 було чинним рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.02.2015 р., яке набрало законної сили та яким на нежитлове приміщення (нежилий будинок) у м. Києві по вул. Саксаганського, 115-а накладено арешт.

При цьому, зазначене рішення міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР) і відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, перевіряючи наявність суперечностей між заявленими ПАТ «Ощадбанк» вимогами та вже зареєстрованими правами на нежитлове приміщення (нежилий будинок) у м. Києві по вул. Саксаганського, 115-а, повинен був, окрім іншого, використати відомості з ЄДРСР у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав.

Водночас, доводи апелянта про те, що на теперішній час не визначено порядку взаємодії ЄДРСР та Державного реєстру прав, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України, а отже відповідач-1, виконуючи вимоги ст. 10 Закону № 1952-IV, мав практичну можливість та повинен був перевірити відомості щодо вказаного об'єкту нерухомого майна в ЄДРСР.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення державного реєстратора від 07.07.2017 р. за індексним номером 36041165 про реєстрацію за ПАТ «Ощадбанк» права власності на нежилий будиноку в м. Києві по вул. Саксаганського, 115-а прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, а саме: ст.ст. 4, 35 Закону № 898-IV, ст.ст. 10, 18 Закону № 1952-IV та п. 61 Порядку № 1127, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Водночас, згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову у спосіб, заявлений позивачем та при цьому приймає уваги висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003 , в якому КСУ зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Крім того, у рішенні від 10.04.2008 р. по справі «Вассерман проти Росії» Європейський суд з прав людини також наголосив на тому, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Доводи апелянта про те, що дана справа не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки предметом судового розгляду у цій справі є безпосередньо рішення державного реєстратора як суб'єкта владних повноважень, а не договірні правовідносини сторін та/або встановлення права на майно, і згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема рішення суб'єкта владних повноважень, адміністративний суд перевіряє, чи прийнято воно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було безпідставно зазначено про припинення іпотечного договору, укладеного між ним та позивачем, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки це має значення для встановлення обставин даної справи в хронологічному порядку та з'ясування підстав, з яких в Реєстр було внесено запис про припинення іпотеки та відповідного обтяження.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів вважає, що ним не доведено правомірності прийняття державним реєстратором спірного у цій справі рішення про державну реєстрацію права власності.

Враховуючи вищевикладене та переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, як того вимагає ст. 308 КАС України, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТВНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України, виготовлено 20 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Карпушова О.В.