Справа № 819/485/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/7241/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

за участі секретаря Смидюк Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спецбудтранс» на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року (суддя Білоус І.О., м.Тернопіль, повний текст постанови складено 19 травня 2017 року) у справі за адміністративним позовом заступника прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до Приватного підприємства «Спецбудтранс» про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, -

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті 21 березня 2017 року звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Спецбудтранс» про стягнення на користь Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в розмірі 18 942 грн. 03 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу марки «SHAANXI» модель SX3255DR384, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ПП «Спецбудтранс», внаслідок чого складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. На підставі вказаних документів проведено розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано спірну плату за проїзд. Оскільки ПП «Спецбудтранс» в добровільному порядку не сплачено вказану плату за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, така підлягає до стягнення в судовому порядку.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року у справі №819/485/17 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийнято нову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує, що транспортний засіб марки «SHAANXI» модель SX3255DR384, реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент перевірки був переданий в користування фізичній особі підприємцю ОСОБА_1, відповідно до договору на оренду машин та механізмів від 01.10.2016 №091016. Разом з тим, останній уклав із сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Вікторія» договір про надання послуг технічно справними машинами та механізмами, в тому числі і транспортним засобом марки «SHAANXI» модель SX3255DR384, реєстраційний номер НОМЕР_1. Відтак, відповідач не погоджується із нарахуванням йому плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування, оскільки ПП «Спецбудтранс» на момент здійснення габаритно-вагового контролю не було перевізником, а лише власником транспортного засобу. Окрім цього, зазначає, що статусу позивача прокурор у даній справі набув безпідставно, повноваження на ведення даної справі у нього відсутні, а отже його вимоги задоволені судом бути не можуть.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Спецбудтранс» 01.04.2011 зареєстроване як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру видами діяльності субєкта господарювання є: знесення; підготовчі роботи на будівельному майданчику; інші спеціалізовані будівельні роботи; роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; вантажний автомобільний транспорт; надання в оренду вантажних автомобілів; будівництво доріг і автострад. ПП «Спецбудтранс» має у власності транспортний засіб марки «SHAANXI» модель SX3255DR384, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО № 435156.

На підставі наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 29.09.2016 №684 «Про затвердження щотижневого графіку проведення рейдових перевірок» та направлення на перевірку від 03.10.2016 №016861, 07.10.2016 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області на автомобільній дорозі М-19 км 347+200 (смт. Дружба Теребовлянського району Тернопільської області) проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки «SHAANXI» модель SX3255DR384, реєстраційний номер НОМЕР_1.

За результатами габаритно-вагового контролю, працівниками управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області на підставі чеку зважування від 07.10.2016 № 3450 встановлено, що навантаження на здвоєні осі становить 25,85 т при нормативно допустимих 16 т, про що складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 07.10.2016 №127 та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 07.10.2016 №127. На підставі довідки та акту від 07.10.2016 посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області здійснено розрахунок від 07.10.2016 №7, яким ПП «Спецбудтранс» визначена плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в розмірі 654,15 євро, що станом на день розрахунку складає 18 942 грн. 03 коп. Відповідачем у добровільному порядку не сплачено нараховану плату за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування в розмірі 18 942 грн. 03 коп., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що визначена контролюючим органом плата за проїзд не оскаржена та не сплачена перевізником - власником транспортного засобу у встановлені чинним законодавством строки набуває статусу заборгованості перед Державним бюджетом України та підлягає стягненню в судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Згідно з п.1 «Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2014 №299, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування.

Відповідно до п.3 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція та її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління. Отже, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті та її територіальні органи, під час здійснення своїх повноважень діють як субєкти владних повноважень, а також є органами спеціальної компетенції, яким надано повноваження щодо реалізації політики держави з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування та мають право вимагати дотримання законодавчих та нормативних актів з питань дорожнього руху.

Згідно з п.28 «Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879), плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до п.31.1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків у подвійному розмірі; на 10- 40 відсотків у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків у пятикратному розмірі. Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансінспекції.

Пунктом 26 Порядку №879 передбачено, що кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Проте, чинним законодавством України не передбачено механізм примусового стягнення Державною інспекцією України з безпеки на наземному транспорті плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автодорогами загального користування у випадку її несплати у добровільному порядку.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 2 ст.60 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду із позовом) передбачалось, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з адміністративним позовом (поданням), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за адміністративним позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами для представництва інтересів громадянина або держави.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до адміністративного суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в адміністративному суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами 2 або 3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру».

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Пунктом 5 ч.1 ст.19 КАС України (в редакцій, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем в цій справі може виступати прокурор, який обґрунтував підстави для здійснення представництва інтересів держави в адміністративному суді, а тому покликання апелянта в цій частині є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 №198 затверджено «Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони». Відповідно до п.16 цих правил перевезення небезпечних, великогабаритних і великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об'єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначається окремими актами законодавства.

«Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30 (далі Правила №30). Згідно п.3 цих Правил транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 «Правил дорожнього руху».

Пунктом 22.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

При цьому, п.4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до пп.4 п.2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

За змістом п.27 Порядку №879 плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Згідно абз.1 п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Відповідно до п.30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою: П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів.

Згідно п.31-1 Порядку №879 якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Отже, нормами чинного законодавства встановлені вимоги щодо здійснення перевезень вантажу великоваговими та великогабаритними транспортними засобами на автомобільних дорогах загального користування та передбачена плата за проїзд таким транспортом за встановленими ставками. Так, зокрема, обов'язковою умовою під час здійснення відповідних перевезень є дотримання перевізником вагових та габаритних параметрів відповідного транспортного засобу. У разі перевезення вантажу з перевищенням відповідних вагових та (або) габаритних параметрів з перевізника справляється плата за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Щодо посилань апелянта на те, що він є лише власником транспортного засобу марки «SHAANXI» модель SX3255DR384, реєстраційний номер НОМЕР_1, і даний транспортний засіб на момент габаритно-вагового контролю перебував у фактичному користуванні фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 згідно договору на оренду машин та механізмів №091016 від 01.10.2016, то апеляційний суд зазначає наступне.

Позивачем долучено до матеріалів справи договір від 01.10.2016 №091016 на оренду машин та механізмів, укладений між ПП «Спецбудтранс», в особі директора ОСОБА_2, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, акт прийому-передачі від 01.10.2016 та накладну від 07.10.2016 №442, яка не містить жодних відомостей про те, що перевозився вантаж фізичної особи підприємця ОСОБА_1 Про наявність такого договору водій ОСОБА_3 не повідомляв інспекторів управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області при проведені перевірки.

Принагідно зазначити, що постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 у адміністративній справі № 819/1381/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017, в задоволенні адміністративного позову ПП «Спецбудтранс» до управління Укртрансбезпеки в Тернопільській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування розрахунку відмовлено. При цьому, судом при розгляді адміністративної справі №819/1381/16 надана оцінка даних доказів, відображена в постанові Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.12.2016 та ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017.

Щодо покликань апелянта на наявність в матеріалах справи товарно-транспортних накладних на перевезення цукрового буряку №31853 від 17.10.2016, №32064 від 17.04.2016, №32670 від 18.10.2016, №32891 від 18.10.2016, №33593 від 19.10.2016, №34362 від 20.10.2016, №34797 від 20.10.2016, №35297 від 21.10.2016, №35699 від 21.10.2016, №35872 від 22.10.2016, №37028 від 23.10.2016, №37571 від 24.10.2016, № 38379 від 25.10.2016, №39867 від 27.10.2016, №40226 від 27.10.2016, №41162 від 29.10.2016, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, який вірно зазначив, що такі матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються заперечення, не були відомі на час розгляду адміністративної справі №819/1381/16, а відтак не були предметом дослідження, з огляду на що відповідно до ч.1 ст.245 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами. Серед іншого, згідно із ч.2 ст.255 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач, здійснюючи нарахування відповідачу плати за проїзд великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Підсумовуючи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Спецбудтранс» залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 травня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повне судове рішення складено 15 лютого 2018 року.