Справа № 752/15827/17
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Федотова І.В.

Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_3 та Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про: визнання протиправною бездіяльності Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у невиплаті пенсії позивачу починаючи з 01 червня 2016 року; визнання протиправним та скасувати рішення Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призупинення (припинення) виплати пенсії позивачу; визнання протиправним та скасувати рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у взятті на облік пенсійної справи позивача у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці; зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витребувати з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та взяти на облік пенсійну справу позивача у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці; зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити позивачу виплату пенсії.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яка полягає у невиплаті ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Лозова Харківської області, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) пенсії за вислугу років починаючи з 01 червня 2016 року; визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про призупинення виплати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Лозова Харківської області, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) пенсії за вислугу років починаючи з 01 червня 2016 року; визнано протиправним та скасовано рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у взятті на облік пенсійної справи ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Лозова Харківської області, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці; зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві витребувати з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та взяти на облік пенсійну справу ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Лозова Харківської області, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці та поновити ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Лозова Харківської області, і.п.н. НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) виплату пенсії за вислугу років з 03 лютого 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач - Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції вимог матеріального права, просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Апеляційна скарга мотивована тим, що для взяття на облік пенсійної справи, у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці немає підстав, оскільки відповідно до витягу із рішення засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 20 липня 2017 року № 53 ОСОБА_3 відмовлено в призначенні (відновленні) виплати пенсії у зв'язку з не проживанням за вказаною адресою внутрішньо переміщуваної особи.

Також з апеляційною скаргою на зазначену постанову суду звернувся позивач - ОСОБА_3, який, посилаючись на здійснені судом першої інстанції порушення вимог процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати в частині застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, що визначені ст. 99 КАС України. Апеляційна скарга мотивована тим, що заробітна плата і пенсія, на переконання позивача, мають однакову правову природу, оскільки є джерелом доходу. У зв'язку з вказаними обставинами, позивач вважає, що до спірних правовідносин, аналогічно як і до спорів про стягнення заробітної плати не можуть застосовуватись строки позовної давності.

Станом на 30 січня 2018 року від учасників справи не надійшло письмових відзивів на апеляційні скарги один одного.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справ матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів позовної заяви вбачається, та відповідачами не оспорюється, що з 17 лютого 1992 року по 07 травня 2009 року ОСОБА_3 працював на різних посадах у органах прокуратури України.

07 травня 2009 року Управлінням Пенсійного фонду України Артемівського району м. Луганська йому було призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з розрахунку 71 % від суми місячного заробітку, з урахуванням виплат і умов праці, що існували на день звернення.

У червні 2017 року, користуючись правом на вільне визначення місця проживання, ОСОБА_3 переїхав до м. Києва, де, в установленому законом порядку, зареєстрував постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому зазначив, що змінив своє місце проживання добровільно та, в будь-якому разі, не з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, тому він не є внутрішньо переміщеною особою у розумінні ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо-переміщених осіб».

Зважаючи на зміну місця фактичного проживання, 23 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою з проханням запросити його пенсійну справу з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, а також із заявою про виплату пенсії за новим фактичним місцем проживання, а саме місцем постійного зареєстрованого проживання: АДРЕСА_1.

Однак, листом вих. № 35551/02 Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26 червня 2017 року надало позивачу роз'яснення, що для отримання пенсії він повинен додатково надати, або довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або відмову у видачі зазначеної довідки.

У подальшому, 24 липня 2017 року на чергову заяву в управлінні Пенсійного фонду він отримав письмову відмову у взятті на облік його пенсійної справи у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці та, відповідно, відмову у виплаті пенсії.

Вважаючи, що відповідачами протиправно проігноровано його право на щомісячне отримання пенсії, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено право позивача на належне соціальне забезпечення. При цьому, суд першої інстанції до заявлених позивачем позовних вимог застосував строки звернення до суду, визначені ст. 99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24 грудня 2015 року № 921-VIII, який набрав чинності 13 січня 2016 року (далі - Закон), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Положеннями ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону, підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Отже, єдиною підставою для призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є їх перебування на обліку, що підтверджується довідкою встановленого зразку.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок).

В пункті 1 цього Порядку зазначено, що цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (далі - довідка).

Довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується).

Частиною 1 ст. 5 Закону передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

З наведених правових норм вбачається, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видається виключно з метою забезпечення реалізації прав людини і громадянина (на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту, виборчих прав та інше), які постійно проживали на території де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. При цьому, така довідка засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим Пенсійним фондом України 27 травня 2009 року, Серія НОМЕР_2, та отримує пенсію за вислугу років.

З відповіді на адвокатський запит представника позивача Бахмутським об'єднаним управління Пенсійного фонду України Донецької області № 16843/02 від 26 жовтня 2017 року, вбачається, що станом на дату розгляду справи судом, ОСОБА_3 перебуває на обліку зазначеного Управління та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Також з вищевказаної відповіді Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області вбачається, що у зв'язку з проведенням у травні 2016 року чергового інформаційного обміну з органами соціального захисту населення по пенсійній справі ОСОБА_3, виплату йому пенсії призупинено з 01 червня 2016 року, оскільки закінчився термін дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як встановлено з відмітки в паспорті ОСОБА_3 на сторінці 12, 06 червня 2017 року Голосіївською РДА в м. Києві місце проживання останнього було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач, зміна місця проживання пов'язана з реалізацією прав наданих Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на вільний вибір місця проживання на території України, а не викликана метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Також матеріали справи містять інформацію про те, що 23 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявами від 23 червня 2017 року про виплату пенсії та витребування з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області його пенсійної справи за вислугу років у зв'язку з переїздом на нове місце проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Зважаючи на втрату позивачем статусу внутрішньо переміщеної особи з моменту його реєстрації за вищевказаною адресою, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправної бездіяльності відповідача, як суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 4.12. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до зазначених правових норм вбачається, що чинне законодавство не містить підстав для відмови у витребування пенсійної справи пенсіонера, що переїхав на постійне проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у листах № 35551/12 від 26 червня 2017 року та № 40895/02 від 24 липня 2017 року на те, що для вирішення питання про поновлення виплати позивачу пенсії за новим місцем проживання останнім має бути надано до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві або довідку про відмову у взятті на облік внутрішньо переміщеної особи або довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв'язку з тим, що відповідачем по справі не надано доказів того, що ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеної особою та, що на нього розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Вищевказані посилання спростовуються, і обставинами викладеними позивачем у позовній заяві, і відміткою у паспорті останнього, згідно якої останній зареєстрував місце проживання, а не місце фактичного проживання/перебування, як це передбачено для внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві не доведено, що на ОСОБА_3 має розповсюджуватися дія Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01 жовтня 2014 року.

Відповідно, як вірно зазначив суд першої інстанції, рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у взятті на облік пенсійної справи позивача у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці є протиправним та підлягає скасуванню.

Вказані обставини свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві витребувати з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та взяти на облік пенсійну справу ОСОБА_3 у зв'язку з переїздом до іншої адміністративно-територіальної одиниці та поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за вислугу років з 03 лютого 2017 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги позивача стосовно того, що судом першої інстанції неправомірно застосовано шестимісячний строк звернення до суду до спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Разом з тим, стосовно здійснення Пенсійним фондом України виплати пенсії таких вимог чинне законодавство не передбачає.

Ч. 2 ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише 03 серпня 2017 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 99 КАС України, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зобов'язання Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити ОСОБА_3 виплату пенсії за вислугу років з 03 лютого 2017 року, з урахуванням строку позовної давності.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а постанову постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Літвіна Н.М.

Судді Федотов І.В.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 15 лютого 2018 року.