Справа № 820/111/18
Суддя: Білова О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 лютого 2018 р. № 820/111/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ділбаряна А.О.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61121, ідент.код НОМЕР_1) до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Чернишевська, буд. 41, м. Харків, 61002, код 39893720) про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_3, з адміністративним позовом до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 № 1683, винесене Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він дізнався про те, що податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 21.12.2017 №1683, яким позивачу визначені податкові зобовязання з транспортного податку за 2016 рік. Позивач вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення є протиправними, оскільки у 2016 році даний податок не мав йому нараховуватися через те, що обєкт оподаткування було змінено у Податковому кодексі України з 01.01.2016, а відповідне рішення органу місцевого самоврядування прийнято після 01.01.2016, тому мали застосовуватися норми, які діяли до 01.01.2016, згідно з якими його транспортний засіб не є обєктом оподаткування транспортним податком, оскільки обєм двигуна автомобіля позивача менший 3000 куб.см.

Представник відповідача не погодився з позовними вимогами та надав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом в межах його повноважень та на підставі чинного законодавства, оскільки середньоринкова вартість автомобіля позивача перевищує законодавчо встановлений мінімальний поріг для оподаткування транспортним податком, на підтвердження чого посилався на інформацію з сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо середньо ринкової вартості транспортного засобу AUDI Q7, 2014 року випуску, станом на 30.01.18 у розмірі 1291881,60 грн.

Представник позивача, ОСОБА_3 - ОСОБА_1, в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_2 - в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини.

Позивач є власником транспортного засобу AUDI Q7, 2014 року випуску, державний номер НОМЕР_2, - з 27.11.2014, обєм двигуна 2967 куб.см., тип пального дизель, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11).

Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області (правонаступником якої є Київська ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області) прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 №1683, яким позивачу нарахована сума податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25000 грн. (а.с.10).

Надаючи оцінку зазначеному податковому повідомленню-рішенню, суд виходить з наступного.

01.01.2015 у набрав чинності Закон України № 71-УІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено транспортний податок.

Відповідно до п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

Згідно з п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Приписи п.п. 267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України у 2016 році діяли у такій редакції: обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Посилання представника позивача на те, що мали застосовуватися норми, які діяли до 01.01.2016, згідно з якими його транспортний засіб не є обєктом оподаткування транспортним податком, оскільки обєм двигуна автомобіля позивача менший 3000 куб.см., не доводить правомірності заявленого позову, оскільки приписам п.п 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній у 2015 році) законодавець не надав ультраактивної дії у часі, тобто вказана норма не може бути застосована до правовідносин, які виникли після її зміни.

Отже, у 2016 році на можливість віднесення автомобіля до обєктів оподаткування транспортним податком, згідно з п.п 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України впливають лише дві ознаки: середньоринкова вартість легкового автомобіля та строк його експлуатації.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень.

Отже обєктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб у 2016 році є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн., які мають бути дотримані одночасно.

Як вбачається з роздруківки з сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі від 11.01.2018, зробленого судом після надходження позову до суду, середньоринкова вартість транспортного засобу AUDI Q7, 2014 року випуску, обєм двигуна 3,0, тип пального дизель, становить 843641,40 грн.(а.с.30)

Крім того, як вбачається з Переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 350 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017, що також міститься на сайті Мінекономрозвитку, транспортний засіб AUDI Q7, обєм двигуна 3,0, тип пального дизель, є обєктом оподаткування до 2 років з року випуску (включно).(а.с.31-36)

Судом також встановлено, що листом від 21.12.2017 № 6237/Л/20-40-13-10-21 на адвокатський запит представника позивача ГУ ДФС у Харківській області податковий орган повідомив представника позивача про те, що згідно зі ст.267 Податкового кодексу України вищенаведений легковий автомобіль не був обєктом оподаткування транспортним податком за 2015 та 2017 роки. (а.с.9)

Отже, сайт Мінекономрозвитку містить дані щодо віднесення автомобіля позивача до обєктів оподаткування транспортним податком протягом двох років з моменту їх випуску, тобто у 2014-2015 роках, а також щодо середньоринкової вартості станом на 10.01.2018 у розмірі 843641,40 грн., тобто менше, ніж мінімально необхідна вартість - 1033500,00 грн.

Відповідно до п. 13 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 р. № 66, Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Так, суд зазначає, що у відповідача відсутня роздруківка розрахунку середньоринкової вартості транспортного засобу позивача станом на момент прийняття спірного рішення, або іншого розрахунку такої вартості, зробленого у 2016 році.

Посилання представника відповідача на дані сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі станом на 30.01.2018, за даними якого середньоринкова вартість транспортного засобу AUDI Q7, 2014 року випуску, обєм двигуна 3,0, тип пального дизель, становить 1291881,60 грн, суд не бере до уваги в якості належного обґрунтування прийнятого податкового повідомлення-рішення, оскільки порівняння даних сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі станом на 11.01.2018 та 30.01.2018 свідчить про оновлення даних щодо вартості авто та їх зміну у бік суттєвого збільшення, тому вказані дані не можуть доводити обґрунтованість визначення середньоринкової вартості для цілей визначення обєкта оподаткування транспортним податком у червні 2016 року.

Отже, відповідачем не доведено підстави віднесення автомобіля позивача до обєктів оподаткування транспортним податком у 2016 році, належних та допустимих доказів розрахунку його середньоринкової вартості на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення суду не надано.

З огляду на зазначене, спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню через його невідповідність вимогам ч.2 ст. 2 КАС України, як необґрунтоване, прийняте без урахування всіх обставин.

Щодо доводів позивача про те, що податковий орган може визначити суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб не раніше ніж з 2017 році, суд зазначає наступне.

Статтею 4 ПК встановлено основні засади податкового законодавства України. Згідно з підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 цієї статті податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності. Цей принцип законодавцем закріплено в двох аспектах: перший - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки; другий - податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Транспортний податок, як зазначено вище, запроваджено з 1 січня 2015 року.

Натомість, Законом України №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24 грудня 2015 року, що набрав чинності 01 січня 2016 року, зокрема, змінено лише визначення об'єкта оподаткування транспортним податком, та не має місце запровадження транспортного податку як такого.

У відповідності до п.п. 8.1, 8.3 ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад

Згідно п.п.10.1, 10.2 ст.10 ПК України до місцевих податків належить податок на майно, який в силу ст.265 ПК України складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пп.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому, в силу п.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Крім того, пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону №909-VIII визначено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві положення» наведеного Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний строк з дня набрання чинності цим Законом переглянути прийняті на 2016 рік рішення щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених статтею 10 Податкового кодексу України.

Тобто, в даному випадку не встановлювався новий податок та не змінювалася його ставка, а лише змінилися вимоги до визначення об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК України, якими запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку, встановленого ПК України, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому підпунктом 12.3.4 пункту 12.3.4 ст. 12 ПК України.

З огляду на наведене, суд доходить до висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 № 1683, винесене Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області є протиправним та підлягає скасуванню через недоведеність відповідачем обставин віднесення автомобіля позивача до обєкту оподаткування транспортним податком у 2016 році в частині мінімально встановленого розміру його середньоринкової вартості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61121, ідент.код НОМЕР_1) до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Чернишевська, буд. 41, м. Харків, 61002, код 39893720) про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2016 № 1683, винесене Державною податковою інспекцією у Московському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області щодо ОСОБА_3.

Стягнути з Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Чернишевська, буд. 41, м. Харків, 61002, код 39893720) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 61121, ідент.код НОМЕР_1) у розмірі 680,00 грн. (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2018 року.

Суддя Білова О.В.