Справа № 826/9921/17
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9921/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
Кузьменко В.А., Огурцов О.П., Арсірій Р.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Федотова І.В.,

суддів: Губської Л.В. та Парінова А.Б.,

за участю секретаря Часник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 грудня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 14 липня 2017 року №321, прийняте за результатами повної перевірки його декларації за 2015 рік.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 грудня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники відповідача доводи апеляційної скарги підтримали і просили її задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду справи позивач до суду не прибув, що, відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України, не є перешкодою для судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що у зв'язку із надходженням заяви голови правління Громадської організації «ТОМ 14» про декларування ОСОБА_5 недостовірної інформації про об'єкти нерухомості, Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - НАЗК) прийняло рішення від 04 квітня 2017 року №127 про проведення повної перевірки поданої ОСОБА_5 декларації за 2015 рік.

Так, з метою проведення повної перевірки декларації НАЗК здійснено запити про надання інформації до Пенсійного фонду України, Національного банку України, Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, Державної фіскальної служби України, Державної служби з питань праці та інших органів, та використало інформацію, отриману зокрема з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру фізичних осіб-платників податків.

Крім того, НАЗК також звернулось до позивача із запитом від 11 травня 2017 року №52-08/14477/17 про надання інформації , у якому просило надати пояснення та/або копії підтвердних документів щодо: будинку загальною площею 49,9 кв. м., місцезнаходження: с. Комінтернове Донецької обл., що належить на праві власності ОСОБА_6 (член сім»ї декларанта) та земельної ділянки, на якій розташовано будинок, відомості про які не зазначено в розділі 3 декларації; доходів, отриманих у вигляді пенсії, відомості про які зазначено в розділі 11 декларації; доходів, отриманих ОСОБА_5, як інші доходи, у розмірі 7776,30 грн., виплачених Управлінням пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя протягом 1 кварталу 2015 року, відомості про які не зазначено в розділі 11 декларації; доходів, отриманих у вигляді стипендії ОСОБА_7 у розмірі 3300,00 грн., відомості про які не зазначено в розділі 11 декларації.

На зазначений запит позивачем було надано пояснення, отримане відповідачем 25 травня 2017 року.

В подальшому, НАЗК прийняло рішення від 14 липня 2017 року №321 «Про результати повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої позивачем, яким, зокрема, вирішило:

1. У частині з'ясування достовірності задекларованих відомостей:

ОСОБА_5 при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (унікальний ідентифікатор документа - 088be857-5849-41ea-92de-8d77d0ae9793) порушив вимоги пунктів 2 та 7 частини першої статті 46 Закону України «Про запобігання корупції».

Суб'єкт декларування подав недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму меншу 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Таким чином, підстави для притягнення суб'єкта декларування до адміністративної відповідальності відсутні.

2. Точність оцінки задекларованих активів відповідає даним, отриманим з наявних джерел.

3. За результатами перевірки на наявність конфлікту інтересів порушень не виявлено.

4. Встановити строк для подання ОСОБА_5 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік з достовірними відомостями - 30 календарних днів з дня прийняття цього рішення".

Вважаючи вказане рішення протиправним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обставин, зазначених у спірному рішенні, що має наслідком його скасування.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначає Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700 (далі - Закон №1700).

Згідно із ч. 1 статті 45 Закону №1700 особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 5 частини першої статті 3 цього Закону, зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Положеннями ч. 1 ст. 46 Закону №1700 визначено відомості, які зазначаються у декларації.

Положеннями статті 50 Закону №1700 встановлено, що повна перевірка декларації полягає у з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності.

Обов'язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб'єктів декларування, які займають посади, пов'язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується Національним агентством.

Обов'язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб'єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю.

Національне агентство проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї суб'єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.

Національне агентство проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.

У разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей Національне агентство письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, та спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 лютого 2017 року №56 (далі по тексту - Порядок) достовірність задекларованих відомостей - відповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб'єкта декларування, у разі невстановлення Національним агентством недостовірності задекларованих відомостей у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації. Недостовірність задекларованих відомостей - невідповідність дійсності відомостей, зазначених у декларації суб'єкта декларування, що встановлюється на підставі відомостей, отриманих Національним агентством у встановленому Законом порядку шляхом здійснення контролю та повної перевірки декларації.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку повна перевірка декларацій (декларації) проводиться за рішенням Національного агентства, в якому надається доручення його члену провести повну перевірку декларацій (декларації) (далі - Рішення про проведення перевірки) через працівників структурного підрозділу його апарату, діяльність яких пов'язана зі здійсненням такої функції Національного агентства. Рішення про проведення перевірки повинно містити інформацію, яка дає змогу ідентифікувати декларацію (декларації), щодо якої (яких) проводиться повна перевірка, та суб'єкта (суб'єктів) декларування, який (які) подав (подали) таку (такі) декларацію (декларації), якщо інше не передбачено цим Порядком.

Національне агентство при проведенні повної перевірки декларації проводить перевірку всіх відомостей, що відображені в декларації, відповідно до пункту 1 цього розділу, якщо інше не визначено цим Порядком (п. 5 Розділу ІІІ).

Відповідно до п. 8 Порядку під час повної перевірки декларацій Національне агентство використовує такі джерела інформації:

1) відомості, отримані з реєстрів, баз даних, інших інформаційно-телекомунікаційних систем державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також відомості з реєстрів, баз даних іноземних держав, що можуть містити інформацію, яка має відображатись у декларації;

2) відомості, надані суб'єктом декларування, стосовно якого проводиться перевірка, з власної ініціативи чи за запитом Національного агентства щодо документального підтвердження або пояснення зазначених у декларації відомостей;

3) відомості, що надходять (отримані) від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань, а також від державних та інших компетентних органів влади іноземних держав;

4) відомості із засобів масової інформації, мережі Інтернет, які стосуються конкретного суб'єкта декларування та містять фактичні дані, що можуть бути перевірені.

При цьому, відповідно до пункту 9 Порядку у разі необхідності з метою здійснення повної перевірки декларації Національне агентство має право направляти запити про надання документів чи інформації до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, суб'єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, громадян та їх об'єднань. Зазначені суб'єкти зобов'язані надавати запитувані Національним агентством документи чи інформацію упродовж десяти робочих днів з дня одержання запиту.

Для перевірки інформації про об'єкти декларування, що зазначені у декларації, Національне агентство має право отримувати інформацію з відкритих баз даних, реєстрів іноземних держав, у тому числі після внесення плати за отримання відповідної інформації відповідно до законодавства, якщо така плата вимагається для доступу до інформації.

Згідно з пунктом 12 Порядку у разі виявлення Національним агентством протягом повної перевірки декларації ознак недостовірності задекларованих відомостей, неточності оцінки задекларованих активів, конфлікту інтересів, незаконного збагачення Національне агентство направляє відповідному суб'єкту декларування відповідний лист з пропозиціями надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів.

Такий лист повинен містити посилання на конкретні відомості у декларації, щодо яких пропонується надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів, а також відомості про підстави проведення перевірки декларації та таких конкретних відомостей. Такий лист може містити конкретні запитання Національного агентства щодо відомостей, зазначених у декларації.

Надані суб'єктом декларування письмові пояснення та/або копії підтвердних документів є обов'язковими до розгляду та врахування Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації та вирішення питання щодо дотримання суб'єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації.

Національне агентство у своєму рішення від 14.07.2017 № 321 вказало, що суб'єкт декларування у розділі 3 «Об'єкти нерухомості» декларації при внесенні відомостей до декларації щодо квартири (м. Маріуполь, Донецька обл.), на праві спільної власності, зазначив загальну площу 87,9 м.кв. Водночас, відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.04.2017 загальна площа зазначеної квартири становить 89,7 м.кв.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону №1700 у декларації зазначаються відомості про об'єкти нерухомості, що належать суб'єкту декларування та членам його сім'ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право. Такі відомості включають, зокрема, дані щодо виду, характеристики майна.

Зазначене положення кореспондується з Формою декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженою рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10 червня 2016 року № 3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 960/29090 (далі - Форма декларації), відповідно до якої до загальних характеристик майна належить загальна площа об'єкта нерухомості.

Таким чином, інформація про загальну площу квартири (м. Маріуполь, Донецька обл.), зазначена позивачем у декларації, яка не відповідає даним Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є недостовірною. Зазначення суб'єктом декларування (позивачем) в декларації інформації про об'єкт нерухомості щодо загальної характеристики такого майна, яка не відповідає достовірній інформації, отриманої в законний спосіб, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є порушенням пункту 2 частини першої статті 46 Закону, про що відповідачем вказано у резолютивній частині оскаржуваного рішення (Національне агентство з питань запобігання корупції вирішило у частині з'ясування достовірності задекларованих відомостей: ОСОБА_5 при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік порушив вимоги пункту 2 частини першої статті 46 Закону»).

Зазначення недостовірної інформації щодо площі квартири позивачем не заперечується.

При цьому, відповідно до п. 4 ст. 45 Закону №1700 упродовж семи днів після подання декларації суб'єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Однак, позивачем не вчинено дій щодо усунення невідповідностей щодо площі квартири, що знаходиться у м. Маріуполі, Донецької обл.

Водночас, посилання суду на те, що неправильне зазначення у декларації загальної площі квартири не є предметом спору, є помилковими, оскільки, як вбачається із тексту оскаржуваного рішення, таке порушення відповідачем було встановлено.

Також, в оскаржуваному рішенні від 14.07.2017 №321 зазначено, що згідно з інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 04.04.2017 № 84245312, члену сім'ї суб'єкта декларування (дружині) на праві власності належить житловий будинок (с. Комінтернове, Донецька обл.), загальною площею 49,9 м2.

У поясненнях на запит НАЗК позивачем зазначено, що вищезазначений будинок був демонтований як непридатний до експлуатації. Земельна ділянка (с. Комінтернове, Донецька обл.) загальною площею 0,1965 га, на якій був розташований цей будинок, продана іншій особі 20.11.2011. На підтвердження зазначеної обставини, до вказаних пояснень позивачем було надано копію договору купівлі-продажу земельної ділянки 20.11.2011 та копію витягу з державного реєстру щодо вказаного правочину.

При цьому, підтверджуючих документів про демонтаж будинку, а також заяви власника щодо внесення змін до державного реєстру суб'єкт декларування до зазначених пояснень позивач не надав.

Крім того, у своїх поясненнях позивач посилався на те, що документи щодо вказаного будинку у нього не збереглися, однак такі документи, зокрема і щодо демонтажу будинку, всупереч своїм же поясненням в подальшому вже були надані суб'єктом декларування до позовної заяви.

Також, слід зазначити, що договір сам по собі (як такий) не містить інформації про відсутність на відчужуваній земельній ділянці об'єкту нерухомості.

Відповідно до статті 349 Цивільного кодексу України, право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Також, з урахуванням змісту статей 182, 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України вбачається, що припинення права власності на земельну ділянку за цивільно-правовою угодою не свідчить про припинення права власності на об'єкт нерухомого майна, що на ній розташований.

Так, згідно з Тимчасовим Положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 18.02.2002 за № 157/3445 (чинного на час складання акту КП «Бюро технічної інвентаризації» Новоазовського району), саме заявник має подати реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію припинення права власності за відповідною формою для проведення такої реєстрації. При цьому, до заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлюючі документи та їх нотаріально засвідчені копії і інші документи. Під час подання такої заяви фізична особа повинна пред'явити паспорт.

При цьому, державна реєстрації припинення права власності члена сім'ї (дружини) суб'єкта декларування на цей будинок здійснено лише 28.07.2017, тобто після прийняття оскаржуваного рішення, про що інформація в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесена лише 03.08.2017 о 09:48:59 Маріупольскою міською радою. Тобто, дані дії здійснено вже після прийняття Національним агентством спірного рішення.

Враховуючи зазначене, та те, що жодних документів про подання членом сім'ї заяви про державну реєстрацію припинення права власності на будинок суб'єкт декларування ні в процесі повної перевірки декларації, ані до суду не надав, висновки НАЗК в цій частині є правомірними.

Колегія суддів приймає доводи апелянта з приводу того, що суб'єкт декларування легковажно поставився до запиту НАЗК, зазначивши про демонтаж будинку, але не надавши відповідних документів на підтвердження зазначеного, що свідчить про неналежне використання свого права надати пояснення.

Таким чином, відповідно до вимог Порядку, відповідач врахував надані під час проведення повної перевірки декларації суб'єктом декларування письмові пояснення та копії підтвердних документів і вирішив питання щодо дотримання суб'єктом декларування вимог Закону при складанні та поданні декларації, зазначивши про це у резолютивній частині рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що Національне агентство, приймаючи рішення від 14.07.2017 № 321 із відповідними висновками щодо недостовірності певних даних у декларації та порушення Закону, керувався виключно нормами Закону та Порядку і використовував достовірну інформацію, отриману в законний спосіб, з реєстрів та наданих пояснень суб'єкта декларування.

Відтак, висновки відповідача у рішенні від 14.07.2017 № 321 про недостовірні відомості в частині незазначення суб'єктом декларування у декларації житлового будинку (с.Комінтернове, Донецька обл.), який згідно з даними реєстрів належить члену сім'ї суб'єкта декларування (дружині) на праві власності, є вірними та такими, що відповідають наявним матеріалам у агентства станом на день проведення перевірки.

Щодо зазначення у декларації відомостей про доньку декларанта та відсутність обов'язку зазначати відомості про отримані нею доходи слід зазначити наступне.

За визначенням статті 1 Закону №1700 члени сім'ї - це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, у тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Згідно з пунктом 19 Роз'яснення щодо застосування окремих положень Закону України «Про запобігання корупції» стосовно заходів фінансового контролю, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 11 серпня 2016 року №3, відповідно до статті 1 Закону, членами сім'ї суб'єкта декларування вважаються:

1) особа, яка перебуває у шлюбі із суб'єктом декларування (чоловік/дружина), незалежно від їх спільного проживання. Це означає, що членом сім'ї суб'єкта декларування є його чоловік/дружина, якщо шлюб між ними офіційно не розірвано (навіть якщо особи спільно не проживають, не пов'язані спільним побутом тощо);

2) у випадку наявності сукупності таких ознак як спільне проживання, пов'язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов'язків (крім осіб, взаємні права та обов'язки яких не мають характеру сімейних) із суб'єктом декларування, членами його сім'ї є також його: діти, у тому числі повнолітні; батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням; будь-які інші особи, у тому числі особи, які спільно проживають із суб'єктом декларування, але не перебувають з ним у шлюбі.

Усі інші особи, за відсутності хоча б однієї із вказаних ознак для цілей декларування не вважаються членами сім'ї суб'єкта декларування (наприклад, особи, які за відсутності вказаних ознак спільно орендують (користуються) житлом, проживаючи в одній квартирі, кімнаті у гуртожитку, готелі тощо).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 46 Закону, у декларації зазначаються, зокрема, відомості про прізвище, ім'я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника членів сім'ї суб'єкта декларування.

Як вбачається з матеріалів справи, суб'єкт декларування, зазначивши ОСОБА_7 у розділі 2.2 «Інформація про членів сім'ї» декларації, власноручним електронним цифровим підписом відніс ОСОБА_7 до члена сім'і - донька.

Згідно із положеннями пункту 9 Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 10 червня 2016 року №3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 959/29089, подання документа до Реєстру підтверджується шляхом надсилання відповідного повідомлення.

Після отримання суб'єктом декларування повідомлення (на адресу його електронної пошти, вказану під час реєстрації в Реєстрі, та до персонального електронного кабінету суб'єкта декларування) про підтвердження подання декларації до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування суб'єкт декларування повинен невідкладно, але не пізніше семи днів після дня отримання такого повідомлення, перевірити зміст поданого ним документа та у разі виявлення неповних або недостовірних відомостей в ньому подати виправлений документ відповідно до цього Порядку.

Таким чином, законодавство передбачає право та можливість суб'єкта декларування подати виправлену декларацію і строк, протягом якого суб'єкт декларування може реалізувати таке право. Більш того, суб'єкт декларування зобов'язаний перевірити декларацію на предмет її достовірності.

Форма декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затверджена рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.06.2016 № 3, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 липня 2016 р. за № 960/29090, передбачає наявність окремих підрозділів для заповнення розділу 11 «Доходи, у тому числі подарунки» окремо як суб'єктом декларування, так і членами його сім'ї.

При цьому, стаття 46 Закону №1700 стосується декларування як відомостей суб'єкта декларування, так і членів сім'ї.

Судом встановлено, що згідно з відміткою у паспорті, ОСОБА_7 знята з реєстрації місця проживання у м. Маріуполь 18 серпня 2015 року та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, з 01 вересня 2015 року.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що позивач мав право як вказувати так і не вказувати доньку як члена своєї сім'ї.

Суб'єкт декларування, скріпивши електронним цифровим підписом подання декларації, підтвердив зазначення у декларації достовірної інформації з його боку щодо належності ОСОБА_7 до члена його сім'ї.

Однак, зазначивши доньку як члена своєї сім'ї у декларації в позивача виник обов'язок зазначити відомості про доходи, отримані таким членом сім'ї.

Водночас, слід зауважити, що відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 45 Закону упродовж семи днів після подання декларації суб'єкт декларування має право подати виправлену декларацію.

Таким чином, у разі коли позивач вважав би зазначення доньки у декларації помилкою він повинен був внести виправлення до декларації.

Однак, як наголошує апелянт і не спростовано позивачем, він жодного разу не звертався до Національного агентства з приводу виправлень у декларації.

У зв'язку з таким, відповідач у своєму рішенні від 14.07.2017 № 321 правомірно дійшов висновку про невідображення позивачем доходу члена сім'ї (доньки), що є недостовірними відомостями та порушенням пункту 7 частини першої статті 46 Закону.

Водночас, колегія суддів приймає доводи позивача, що у розділі 11 декларації «Доходи, у тому числі подарунки» він правомірно не відобразив відомості про доходи, отримані від управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, в розмірі 7 776,30 грн. як «інші доходи».

У письмовому поясненні на запит НАЗК позивач зазначив, що при визначенні розміру отриманого доходу керувався відомостями УПФУ в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя; дані про виплату вказаним управлінням коштів у розмірі 7 776,30 грн. відсутні, на підтвердження чого надав копію довідки Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя від 17 травня 2017 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії, згідно з якою за 2015 рік ОСОБА_5 всього нараховано 90 630,80 грн., виплачено 83 553,22 грн.

При цьому, відповідно до листа Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя, яке є правонаступником Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя, від 24 липня 2017 року №10551/04, в якому ОСОБА_5 повідомлено, що за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року позивачу нараховано пенсію у розмірі 90 630,80 грн., фактично виплачено 83553,22 грн.; в довідці від 17 травня 2017 року всі нараховані та виплачені суми вказані вірно, додаткових перерахувань, не вказаних у довідці від 17 травня 2017 року, Управлінням не здійснювалось.

У листі від 28 липня 2017 року №11134/04, адресованого ОСОБА_5, Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя повідомило, що у звіті за формою №1ДФ за 1 квартал 2015 року Управлінням відображено суму, з якої утримано податок у розмірі 7 776,30 грн., сума податку - 1 166,44 грн.; сума у розмірі 7 776,30 грн. входить до складу доходу загальної суми пенсії за 2015 рік, яка становить 90 630,80 грн. (вказана у довідці від 17 травня 2017 року), отже, 7 776,30 грн. не є додатковим доходом.

Разом з тим, відповідач, даючи висновок в цій частині, виходив з наявної у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків інформації про суму нарахованого доходу за ознакою 127 «інший дохід», при цьому, позивач у своїх поясненнях на запит НАЗК зазначив з цього приводу лише про те, що у нього не збереглася довідка, яку він отримав від ПФУ раніше.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідача була відсутня можливість прийняти інше, ніж оскаржуване, рішення і вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, тому постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №155дп-17 від 27 вересня 2017 року закрито дисциплінарне провадження №11/2/4-63дс-17дп-17 щодо позивача, отже, будь-яких негативних наслідків для нього не настало.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 грудня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_5 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 329, 331 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 16 лютого 2018 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Федотов І.В.

Судді: Губська Л.В.

Парінов А.Б.