Справа № 308/12874/16-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018
Київ

справа № 308/12874/16-а

провадження № К/9901/4548/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області

розглянувши у письмовому провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року, -

встановив:

В грудні 2016 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність в частині ненарахування та невиплати надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, зобов'язати здійснити таке нарахування і виплату з 01 січня 2009 року та здійснювати таке нарахування щомісячно по день припинення такого права (довічно).

Позов обґрунтовано тим, що позивач є дитиною війни відповідно до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", а тому в силу ст. 6 вищезазначеного Закону має право на щомісячну надбавку (доплату) до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яку відповідач в добровільному порядку у повному обсязі їй не виплачує.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Ужгородського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області протиправною в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Зобов'язано Ужгородське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 08 червня 2016 року і здійснювати таке нарахування щомісячно довічно. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2017 року у справі № 308/12874/16-а скасовано та прийнято нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01 січня 2009 року по 07 червня 2016 року включно на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» залишено без розгляду.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком та зобов'язання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 08 червня 2016 року на підставі положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відмовлено повністю.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати вказані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що строки звернення до суду при спірних правовідносинах не застосовуються, а відмова в задоволенні позову по суті не відповідає Закону України "Про соціальний захист дітей війни", та є звуженням прав, що суперечить ст. 22 Конституції України.

Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 має статус дитина війни.

З листа Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 24 листопада 2016 року №02/Д-234 вбачається, що позивач отримує підвищення до пенсії у розмірі 66,43 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» та виплачується разом з основним розміром пенсії.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (в редакції до 1 січня 2015 року) - дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість неї, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, який набув чинності з 01 січня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та частина перша ст. 6 викладена у наступній редакції: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (в редакції від 24 квітня 2014 року) дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення, встановлене статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», провадиться у розмірі 66,43 гривні.

Отже, виплата позивачу підвищення до пенсії як дитині війни проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення».

Згідно п.3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту. Згідно з бюджетними призначеннями КМУ встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що у спірний період відсутні правові підстави для виплати підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідач, виплачуючи позивачу пенсію у порядку та розмірах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», діяв правомірно та у межах наданих йому повноважень.

Стосовно посилань позивача в касаційній скарзі на те, що зміни в редакції Закону України "Про соціальний захист дітей війни", які набули чинності з 01.01.2015 року, звужують права громадян та суперечать Конституції України, колегія суддів зазначає, що вказані зміни не визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому підлягають застосуванню.

Стосовно застосування строків звернення до суду та залишення позову без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що пенсія є періодичним платежем, що здійснюються щомісяця, тому позивач, отримуючи пенсію, могла дізнатися про порушення своїх прав на виплату підвищення до пенсії як дитині війни. Наявність інвалідності І групи не є підставою для поновлення пропущених строків з 2009 року.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, рішення від 22 жовтня 1996 року, справа Девеер проти Бельгії, рішення від 27 лютого 1980 року).

Також не доцільне посилання в касаційній скарзі на ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» згідно якої нараховані суми пенсії, які не отримані з вини органу, що призначає, та виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, оскільки вказана норма стосується нарахованої, але не виплаченої пенсії, в той час, як з матеріалів справи слідує, що нарахування і виплата підвищення до пенсії позивачу проводяться разом з виплатою основної пенсії.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що адміністративний позов за період з 01 січня 2009 року по 07 червня 2016 року включно підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року, якою скасовано постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2017 року, залишити без змін.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.Ю. Бучик

судді М.М. Гімон

Л.Л. Мороз