Справа № 826/14849/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2018 року № 826/14849/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доВищого адміністративного суду України
прозобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Вищого адміністративного суду України (далі по тексту - відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

зобов'язати Вищий адміністративний суд України повторно розглянути запит позивача на інформацію від 02 листопада 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 грудня 2017 року відкрито провадження у справі №826/14849/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16 січня 2018 року, яке відкладалось на 24 січня 2018 року.

У судовому засіданні 24 січня 2018 року позивач адміністративний позов підтримав, просив задовольнити його. В обґрунтування позову зазначив, що ним подано запит про отримання інформації від 02 листопада 2017 року в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», проте відповідачем надано відповідь в порядку Закону України «Про звернення громадян». При цьому, відповідь надана із порушенням, встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації», п'ятиденного строку.

Відповідач у судове засіданні 24 січня 2018 року не з'явився, просив суд розглянути справу без його участі. У письмовому відзиві на адміністративний позов просив суд відмовити у задоволенні позову. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач у відповідь на його звернення отримав відповідь у спосіб, у порядку та у строк, встановлений Законом України «Про звернення громадян».

На підставі частини четвертої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2017 року (відповідно до відмітки вхідної кореспонденції) ОСОБА_1 звернувся із запитом на інформацію до Вищого адміністративного суду України, в якому просив повідомити посадову особу ВАСУ, яка приймала рішення за результатами розгляду заяв позивача від 07 вересня 2017 року.

Листом Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2017 року № П-2327/16, № П-2327/17 позивачу надано відповідь, зокрема зазначено, що рішення, за результатами розгляду його заяв від 07 вересня 2017 року (вхідні номери П-2585, П-2586) з урахуванням результатів службового розслідування прийнято у межах повноважень в.о. Голови Вищого адміністративного суду України Смоковичем М.І., шляхом надання відповіді листом від 13 жовтня 2017 року № П-2585, П-2586.

У листі зазначено, що надати для ознайомлення акт про результати відповідного службового розслідування неможливо, оскільки цей акт міститься в матеріалах дисциплінарної справи, ознайомлюватись із яким має право державний службовець, відносно якого порушувалось дисциплінарне провадження (стаття 76 Закону України «Про звернення громадян»).

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

З метою правильного вирішення адміністративної справи, суду слід розмежувати порядок звернення позивача до Вищого адміністративного суду України, зокрема, в порядку Закону України «Про звернення громадян» або Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

При цьому, статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Аналіз вищезазначених приписів законів дає підстави вважати, що звернення громадян до суб'єкта владних повноважень щодо отримання інформації, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом є запитом на публічну інформацію.

При цьому, звернення громадян до суб'єкта владних повноважень із пропозиціями та думками щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства; із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності; вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування є зверненням громадян.

Статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено шляхи доступу до інформації, а саме: систематичне та оперативне оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах та надання інформації за запитами на інформацію.

З цього визначення вбачається, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація.

Абзацами 3-4 п. 1.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов'язаний нею володіти.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 листопада 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України та просив повідомити посадову особу, яка приймала рішення за результатом розгляду заяв ОСОБА_1 від 07 вересня 2017 року.

Тобто, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із заявою (клопотанням) про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Листом Вищого адміністративного суду України від 13 листопада 2017 року № П-2327/16, № П-2327/17 позивачу надано відповідь, зокрема зазначено, що рішення, за результатами розгляду його заяв від 07 вересня 2017 року (вхідні номери П-2585, П-2586) з урахуванням результатів службового розслідування прийнято у межах повноважень в.о. Голови Вищого адміністративного суду України Смоковичем М.І., шляхом надання відповіді листом від 13 жовтня 2017 року № П-2585, П-2586.

Отже, з аналізу Закону України «Про доступ до публічної інформації» та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», суд дійшов висновку, що звернення позивача не є інформаційним запитом, оскільки питання, поставлені у зверненні позивача, не відповідають критеріям «відображеності та задокументованості» запитуваної інформації. Відповіді на питання позивача у запиті від 02 листопада 2017 року потребували попередньої перевірки запитуваної інформації та її створення, а відповідь на запит в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

З огляду на викладене, суд вважає що ці правовідносини регулюються Законом України «Про звернення громадян».

Конституцією України, Законом України «Про звернення громадян» та іншими законодавчими актами України передбачено право громадян України на особисте звернення, а також на надіслання індивідуальних і колективних звернень до органів державної влади.

Абзацом 7 статті 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Отже, суд дійшов висновку, що звернення позивача, за змістом, відповідає вимогам, встановленим для звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Не погоджуючись із доводами позивача про порушення відповідачем строків надання відповіді, суд зазначає, що оскільки запитувана позивачем інформація не відповідає запиту, в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», у відповідача не виникло обов'язку надання відповіді у межах строку, визначеного Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2017 року (відповідно до відмітки вхідної кореспонденції) позивачем подано запит до Вищого адміністративного суду України, а відповідь на запит надана листом від 13 листопада 2017 року № П-2327/16, № П-2327/17. Отже, відповідачем дотримано строк надання відповіді на запит в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Позивачем не наведено та судом не встановлено, наявності обставин визначених Законом України «Про звернення громадян», які є підставою для визнання протиправною, в даному випадку, дій відповідача щодо надання запитуваної інформації.

Судом враховано, що відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначено, що суди під час розгляду справ повинні мати на увазі, що якщо запит про надання публічної інформації є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації згідно із Законом України № 393/96-ВР, то в такому разі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації необхідно відмовляти в задоволенні позову з тих підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідним відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, з підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено, а відповідачем в свою чергу розглянуто звернення ОСОБА_1 із дотриманням порядку та строків, визначених Законом України «Про звернення громадян».

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова