Справа № 1170/2а-4178/12
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018 Київ К/9901/4037/18 1170/2а-4178/12
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХХІ-Вік»

на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року (колегія суддів: головуючий суддя - Баранник Н.П., судді - Малиш Н.І., Щербак А.А.)

у справі №1170/2а-4178/12

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХХІ-ВІК»

до Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2012 року позивач звернувся в Кіровоградський окружний адміністративний суд з позовом до Кіровогрвдської об'єднаної Державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби скасування податкового повідомлення-рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про відсутність порушення ним норм податкового законодавства та протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2012 року позов задоволено: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 25 липня 2012 року, винесене Кіровоградською об'єднаною Державною податковою інспекцією Кіровоградської області Державної податкової служби, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ХХІ-ВІК» збільшено суму грошового зобов'язання з плати за землю у розмірі 175 534 грн. 56 коп. основного платежу та 27 428 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги Кіровоградський окружний адміністративний суд зазначив, що зміна розміру земельного податку згідно із Податковим кодексом України є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками, однак не тягне автоматичного підвищення розміру орендної плати, встановленого в договорі оренди, а тому відповідачем протиправно було здійснено донарахування спірної суми податкового зобов'язання з орендної плати.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року задоволено апеляційну скаргу Кіровоградської об'єднаної Державної податкової інспекції Кіровоградської області Державної податкової служби, скасовано постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.12.2012, а у задоволенні позовних вимог ТОВ «ХХІ-ВІК» - відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду зазначила про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача, посилаючись на те , що нормами ПК України встановлено граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, посилаючись на те, що у договорі оренди земельної ділянки чітко визначено строк, порядок та розмір орендної плати за користування земельною ділянкою.

Відзиву на касаційну скаргу від відповідача не надійшло.

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 січня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «ХХІ-ВІК» з питання достовірності нарахування орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік, січень-квітень 2012 року.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт від 06 липня 2012 року № 00041/153/32967649 (а.с. 7-9).

Як вбачається з акта, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем положень ст. 288 ПК України, що призвело до заниження розміру орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік на суму 131 650 грн., та за січень-квітень 2012 року на суму 43 883 грн. 64 коп.

На підставі акта податковим органом прийнято рішення від 25 липня 2012 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем плата за землю на загальну суму 202 960 грн. 84 коп., з яких за основним платежем - 175 534 грн. 56 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 27 428 грн. 28 коп. (а.с. 5).

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем приписів законодавства щодо визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, на думку колегії суддів, рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим виходячи з наступного.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Податковий кодекс України.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що орендна плата за земельну ділянку державної і комунальної власності є однією із форм плати за землю.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 288.1 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом ХIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки.

Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, з набранням чинності Податковим кодексом України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Вищевикладене вірно було встановлено судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 350 КАСУ України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляійної інстанції без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХХІ-Вік» залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13 травня 2014 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова