Справа № 2а-10864/11/2070
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2018 Київ К/9901/514/18 2а-10864/11/2070

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бившевої Л.І.

суддів: Хохуляка В.В., Шипуліної Т.М.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промімпекс» (далі - ТОВ) на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 (головуючий суддя - Філатов Ю.М., судді - Водолажська Н.С., Тацій Л.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промімпекс» до Державної податкової інспекції у Московському районі міста Харкова (далі - ДПІ) про визнання дій незаконними,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року ТОВ звернулось до суду із позовом, у якому просило визнати незаконними дії ДПІ по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ з питання визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації за квітень 2011 року.

На обґрунтування зазначених позовних вимог Товариство послалося на те, що у ДПІ були відсутні підстави для проведення документальної позапланової перевірки; ДПІ не набула права на проведення документальної позапланової перевірки, оскільки наказ та направлення на проведення перевірки не були вручені ТОВ; висновки акту перевірки є недостовірними, оскільки ДПІ не досліджувала документів, пов'язаних із виникненням у ТОВ права на отримання бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2011 року.

Харківський окружний адміністративний суд постановою від 26.10.2011 позов задовольнив у повному обсязі: визнав незаконними дії ДПІ по проведенню документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ з питання визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації за квітень 2011 року. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що: доказів вручення перевіряючими ТОВ копії наказу про проведення перевірки та пред'явлення перевіряючими направлень ДПІ суду надано не було; під час проведення перевірки у ТОВ не були витребувані документи, що відповідачем у судовому засіданні не заперечувалось.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 21.02.2012 рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове про відмову у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що: згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням ТОВ є адреса: м. Харків, вул. Автотранспортна, буд. 28/41, і доказів внесення змін у визначеному законом порядку ТОВ не надало, а кореспонденція, яка надходить на вказану адресу, отримується представником ТОВ за довіреністю; неотримання ТОВ копії наказу про проведення перевірки та направлень на перевірку зумовлене недотриманням самим платником податків порядку повідомлення відповідних органів про зміну місцезнаходження.

ТОВ оскаржило рішення суду апеляційної інстанції до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 22.03.2012 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник вказує на те, що рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України та не ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах, оскільки будь-яких доказів того, що наказ на проведення перевірки направлявся за адресою місцезнаходження ТОВ матеріли справи не містять.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2018 у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 12.01.2018 прийняв касаційну скаргу ТОВ до провадження, ухвалою від 17.01.2018 визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами, а ухвалою від 23.01.2018 призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні без повідомлення сторін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22.07.2011 місцезнаходженням ТОВ є адреса: м. Харків, вул. Автотранспортна, буд. 28/41, статус відомостей «підтверджено». Листом від 26.04.2010 за вих. № 2604/2 (зареєстрований у ДПІ 26.04.2010 за вх. № 3857/10) позивач повідомив ДПІ, що юридичною адресою ТОВ є: м. Харків, вул. Автотракторна, буд.28/41, а місцезнаходженням ТОВ є адреса: м. Харків, вул. Стоїча, буд. 4, що підтверджується відповідними договорами оренди. 06.07.2011 в.о. начальника ДПІ, керуючись пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, прийняв наказ №1296 про проведення документальної позапланової перевірки ТОВ з питання визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування по декларації за квітень 2011 року, провести яку з 07.07.2011 тривалістю 30 календарних днів. На виконання цього наказу державним податковим ревізором-інспекторам були видані направлення на перевірку від 06.07.2011 №№ 977, 978. 07.07.2011 перевіряючими був здійснений вихід за податковою адресою ТОВ: м. Харків, вул. Автотранспортна, буд. 28/41, та встановлено, що за даною адресою знаходиться житловий будинок, а ТОВ за вказаною адресою не знаходиться, у зв'язку з чим складено акт про відсутність суб'єкта господарювання за податковою адресою від 07.07.2011 № 572/07-013/30754152, а також акт №576/07-013/30754152 про неможливість розпочати позапланову виїзну перевірку ТОВ. 13.07.2011 ДПІ був здійснений вихід за адресою фактичного місцезнаходження ТОВ: м. Харків, вул. Стоїча, 4, та встановлено, що громадянка, яка відчинила двері повідомила, що керівник ТОВ - ОСОБА_4 знаходиться поза межами м. Харкова, і лише після того, як він у телефонному режимі надасть згоду на проведення перевірки, вона зможе надати документи для перевірки, проте у приміщення перевіряючих не допустила, у зв'язку з чим ДПІ також були складені акт про відсутність суб'єкта господарювання за податковою адресою № 591/07-013/30754152 та акт про неможливість розпочати позапланову виїзну перевірку ТОВ № 592/07-013/30754152.

Також, судами встановлено, що 15.07.2011 (з урахуванням внесення змін до акту перевірки № 2177/07-013/30754152 від 15.06.2011) ДПІ провела документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ з питань достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за квітень 2011 року, за результатами якої склала акт № 2177/07-013/30754152.

Відповідно до пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості регулювання проведення документальної позапланової виїзної перевірки платника для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок, встановлених статтею 78 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про проведення документальної позапланової перевірки керівник органу державної податкової служби приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до пункту 78.5 статті 78 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Положеннями пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що посадові особи органу державної податкової служби мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування органу державної податкової служби, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (об'єкта), перевірка якого проводиться (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється), мета, вид (планова або позапланова), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника органу державної податкової служби або його заступника, що скріплений печаткою органу державної податкової служби; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб органу державної податкової служби до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється. При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Таким чином, право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов'язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою. Невиконання вимог пункту 81.1 статті 81 Податкового кодексу України щодо пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення перевірки та копії наказу про проведення перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення ТОВ не було ознайомлене у встановлений законом спосіб до її початку.

Таким чином, доводи ТОВ, викладені в касаційній скарзі, є обґрунтованими, з огляду на що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону

Враховуючи зазначене, касаційна скарга ТОВ підлягає задоволенню, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2011.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 349, ст. 352, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промімпекс» задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2012 скасувати, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2011 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна