Справа № 826/5734/17
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 січня 2018 року №826/5734/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шрамко Ю.Т., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду в м. Києві про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1, (далі - позивач), до Центрального об'єднаного управління пенсійного фонду в м. Києві, (далі - відповідач), про зобов'язання відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві подання про повернення позивачу збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8292,00 грн. (вісім тисяч двісті дев'яносто дві гривні) , сплаченого згідно квитанції №6852/з55 від 10.06.2015 року. Також у позові позивач просив стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу та здійснити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.05.2017 року позовну заяву позивача залишено без руху та надано їй строк для усунення виявлених недоліків.

У визначений судом строк виявлені недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.05.2017 р. відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в поверненні надміру сплаченого пенсійного збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки позивач звільнений від сплати збору згідно з п. 9 ст. 1 Закону України від 26.06.1997 р. №400/97-ВР "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №400/97), як особа, що придбала житло вперше.

Відповідач надав суду письмові заперечення на позов в яких зазначив, що Пенсійний фонд України не володіє інформацією відносно прав власності на нерухоме майно і, що з договору купівлі-продажу нерухомого майна не вбачається факт придбання особою житла вперше, відтак у відповідача були відсутні підстави для підготовки подання про повернення позивачу збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, просив у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України від 06.07.2005 р. №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017 р.) , прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, зазначає наступне.

Позивач на підставі договору купівлі-продажу від 10.06.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №1273, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л.І., придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 63 кв.м.

Право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2015 року; номер запису про право власності: 9980670, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

При укладенні договору, згідно з вимогами пункту 15-3 постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 №1740 "Про затвердження порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій", позивачем сплачено 8292,00 грн. (вісім тисяч двісті дев'яносто дві гривні 00 копійок) пенсійного збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується копією квитанції від 10.06.2015 року № 6852/з55.

Як зазначає позивач, житло, згідно з договором купівлі-продажу квартири від 10.06.2015 року, придбавалося позивачем вперше, тому вона не була суб'єктом сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

04.04.2017 року представник позивача звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві із заявою щодо повернення позивачу помилково сплаченого збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8292,00 грн. під час укладення договору купівлі - продажу квартири.

Листом Центрального об'єднаного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 18.04.2017р. № 23165/16 позивача було повідомлено про те, органи пенсійного фонду не володіють інформацією відносно права власності на нерухоме майно та інформацією про те, що майно особою придбавалося вперше. Таким чином, відсутні правові підстави для повернення такого збору.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок справляння та використання збору на обов'язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 №400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР, у редакції чинній на час існування спірних правовідносин).

Згідно п. 9 ч. 1 ст.1 Закону №400/97-ВР, платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

За змістом пункту 15-1 Порядку сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.1998 № 1740 (далі - Порядок №1740), збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об'єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Тобто, вказаними нормами визначено, що із загального правила про обов'язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки:

1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла;

2) громадяни, які придбавають житло вперше.

Пунктом 15-3 Порядку №1740 передбачено, що нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому, суд звертає увагу, що в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, не існує єдиної бази, за допомогою якої можна визначити первинне придбання нерухомого майна особою, а також не існує органу, компетентного видавати довідки на підтвердження обставин первинного придбання житла. Питання стосовно механізму перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість, - було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше, однак, ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні. Таким чином, відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень можливості встановити придбання житла конкретною особою вперше, не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм - не може впливати на порушення прав громадян, які наділені такими правами, а тому саме органи Пенсійного фонду України, відмовляючи у поверненні збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна зобов'язані аргументувати таку відмову, зокрема, доказами, що конкретні особи - придбавають житло не вперше.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не позбавлений права на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також суд зазначає, що представником позивача до вказаної заяви про повернення помилково сплачених коштів додано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38844248 від 10.06.2015 р. з якого вбачається, що нерухоме майно позивачем придбано вперше, що є підставою для повернення позивачу збору на обов'язкове пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 8292,00 грн. (вісім тисяч двісті дев'яносто дві гривні 00 копійок) сплаченого згідно квитанції від №6852/з55 від 10.06.2015 шляхом зобов'язання відповідача сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві подання про повернення позивачу збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8292,00 грн. (вісім тисяч двісті дев'яносто дві гривні 00 копійок), сплаченого згідно квитанції №6852/з55 від 10.06.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність не сформування та не подачі до Управління Державної казначейської служби України подання про повернення позивачу збору на обов'язкове пенсійне страхування з операції купівлі - продажу нерухомого майна в розмірі 8292,00 грн. (вісім тисяч двісті дев'яносто дві гривні 00 копійок) сплаченого згідно квитанції від №6852/з55 від 10.06.2015.

Позивачем надано достатні докази в обґрунтування позовних вимог.

При цьому, суд вважає необґрунтованою вимогу про встановлення контролю за виконанням постанови у даній справі шляхом зобов'язання відповідача подати до суду звіт про його виконання, оскільки приписами частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відтак, застосування заходів судового контролю є правом суду, а не його обов'язком, який останній застосовує у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, буде ухилятись від виконання судового рішення. У той же час, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається факту можливого ухилення відповідача від виконання вказаного судового рішення, а тому суд зазначає про відсутність підстав для задоволення даної вимоги позивача.

На підтвердження понесених судових витрат позивач надала квитанцію про сплату судового збору №06035 від 25.04.2017 р. на суму 640,00 грн., договір про надання правової допомоги № 3 від 04.04.2017 р., відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 зобов'язується надати позивачу правову допомогу. Згідно з п. 4.1. вказаного договору, вартість правової допомоги складає суму, обчислену в розмірі 40% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину роботи, акт про надання послуг до вказаного договору від 25.04.2017 р., згідно з яким загальна вартість правової допомоги складає 5120,00 грн. за 7 годин роботи, квитанцію ПриватБанку TS900215 від 25.04.2017 р., згідно з якою позивач сплатила ФОП ОСОБА_4 вказану суму згідно із відповідними договором та актом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем документально підтверджено судові витрати.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві подання про повернення позивачу збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 8292,00 грн. (вісім тисяч двісті дев'яносто дві гривні нуль копійок), сплаченого згідно квитанції №6852/з55 від 10.06.2015.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) здійснені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок) та витрати на правову допомогу, договір №3 від 04.04.2017 року, підтвердженні документально в розмірі 5120,00 гривень (п'ять тисяч сто двадцять гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04072, м. Київ, вул. Борисоглібська, 14, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко