Справа № 813/538/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

08 лютого 2018 року Справа 813/538/18

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Качур Р.П. одержала позовну заяву ОСОБА_1 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними рішення та дій, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 завернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, в якій просить суд визнати протиправними дії та рішення державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та визнати недійсними «Висновки» визначення вартості (оцінки) арештованого нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1 на підставі «Висновків» оцінювача про вартість майна, наданого в оцінку від 25.01.2018 року, проведеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_2, затвердженого ФОП ОСОБА_3.

Одночасно із позовною заявою, позивачкою подано заяву про забезпечення позову за вх. № 3347 від 07.02.2018 року. Відповідно до такої позивачка просить суд зупинити ВП № 540013397 від 25.05.2017 року, відкрите на підставі виконавчого листа № 442/1326/14-ц, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом 20.01.2015 року про стягнення з позивачки на користь ОСОБА_4 74734,00 грн. боргу та заборонити відповідачу вчиняти дії щодо реалізації на електронних торгах земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,1 га по АДРЕСА_1, яка належить позивачці на праві приватної власності на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку від 02.08.2012 року.

Ухвалою суду від 08.02.2018 року вказану заяву повернуто позивачці без розгляду.

Відповідно до п.п. 3, 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено у статті 287 КАС України.

Частиною 1 ст. 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

З положень наведеної норми процесуального закону чітко слідує, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду лише в разі відсутності іншого судового порядку оскарження.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2016 року №808/3666/15.

Тому, наявність іншого судового порядку унеможливлює розгляд цієї справи за правилами ст. 287 КАС України.

Законом, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016р.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Системний аналіз положень наведених вище норм закону дає можливість дійти висновку, що розгляд судом вимог про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби є за своєю правовою суттю формою судового контролю за виконанням постановленого судового акта, а відтак, має здійснюватись саме тим судом, котрий постановив рішення по справі та видав виконавчий лист. Виходячи із суб'єктивного складу сторін та предмету спору, даний спір, який виник між стороною виконавчого провадження та органом ДВС не належить до юрисдикції адміністративного суду та такий спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов суду у цивільних справах.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, сторони, інші учасники виконавчого провадження та особи незалежно від їх статусу, мають право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення виключно до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що предметом цього позову є правомірність дій та рішення державного виконавця а також «Висновки» визначення вартості (оцінки) арештованого нерухомого майна в межах виконавчого провадження № 54013397, з виконання виконавчого листа № 442/1327/14-ц, виданого 20.01.2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом, з виконання рішення від 04.04.2017 року у цивільній справі № 813/442/1372/14-ц.

Частиною 1 ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі - зЦПК України) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Таким чином, правила ст. 447 ЦПК України встановлюють інший порядок судового оскарження дій або бездіяльності державного виконавця при виконанні рішення суду, прийнятого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 484 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, постанови державного виконавця, прийняті в межах виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду по цивільній справі повинні бути оскаржені стороною виконавчого провадження шляхом подання скарги до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з «…» питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів «…». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних судах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатись судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, суддя вважає, що спірні правовідносини не відносяться до юрисдикції адміністративного суду, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спір, з приводу якого позивач звернувся до суду, є цивільно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, а відтак, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом першим частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Оскільки позивачу відмовлено у відкритті провадження у цій адміністративній справі, суд вважає за доцільне повернути позивачу сплачений судовий збір за подання позовної заяви відповідно до квитанції № ПН108090 від 06.02.2018 року на суму 704,80 грн. та відповідно до квитанції № ПН 108094 від 06.02.2018 року на суму 704,80 грн.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.170, ст.ст. 30, 243, 248, 256, 295, пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

у х в а л и л а:

1. У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визнання протиправними рішення та дій - відмовити.

2. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 704,80 грн., сплачений відповідно до квитанції № ПН108090 від 06.02.2018 року.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 704,80 грн., сплачений відповідно до квитанції № ПН108094 від 06.02.2018 року.

4. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, яка подала позовну заяву - невідкладно.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду у п'ятнадцятиденний строк з дня її складення через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Качур Р.П.