Справа № 821/23/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/23/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - Позивачі) звернулися до суду з вказаним позовом, у якому просять визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м.Нова Каховка Херсонської області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2, ОСОБА_1 та зобов'язати його поновити позивачам нарахування та виплату пенсій за період з 01 березня 2016 року по 01 червня 2017 року.

Ухвалою суду від 09 січня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, з підстав відсутності у ній власного письмового підтвердження позивачів про те, що ними не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також через відсутність в позовній заяві даних відносно представника та завірених належним чином копій документів, долучених до справи.

На усунення виявлених недоліків позивачем 16 січня 2018 року подано до суду оформлену належним чином позовну заяву та завірені копії документів, що їх вимагав суд.

Ухвалою суду від 17 січня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі.

Через канцелярію суду відповідачем 31 січня 2018 року подано відзив на позов, з якого вбачається, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2017 року №821 "Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України", управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області реорганізується з 01 лютого 2018 року шляхом приєднання до головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з 01 лютого 2018 року є правонаступником управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області.

Ухвалою суду від 15 лютого 2018 року первісного відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка Херсонської області замінено належним відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області в рамках процесуального правонаступництва.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 в 2001 році набула право на отримання пенсії за віком та обслуговувалась Пенсійним фондом України м. Кіровське, Донецької області. ОСОБА_2 з 2005 року набув статусу пенсіонера за віком та також обліковувався Пенсійним фондом України м. Кіровське, Донецької області.

07 жовтня 2014 року був прийнятий Наказ Антитерористичного центру при СБУ №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення" за яким визначено, що Донецька область з 07.10.2014 року є районом проведення антитерористичної операції.

У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам та організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкали Позивачі було припинено здійснення повноважень відповідним управлінням Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Внаслідок даної обставини, а також у зв'язку з проведенням антитерористичної операції родина ОСОБА_2 була змушена переміститись з тимчасово окупованої території України до смт. Покровське Дніпропетровської області, де вони відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб" отримали довідки про взяття їх на облік, як осіб, переміщених з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.

В подальшому, 31 травня 2017 року Позивачі змінили своє місце проживання і зареєструвалися за новою адресою: АДРЕСА_1, де постійно проживають.

Відповідно до нових довідок Позивачів було взято на облік як осіб переміщених з тимчасово окупованої території України та зазначено фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1.

До березня 2016 року Позивачі щомісячно отримували виплати по пенсії, а з березня

2016р. по червень 2017р. виплата Позивачам припинилася.

В червні 2017 року Позивачі звернулися до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії, за період з 01.03.2016 року по 01.06.2017 року.

Відповідно до протоколу засідання діючої комісії виконкому Новокаховської міської ради з питань призначення всіх видів державної допомоги та надання пільг з оплати житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання №11 від 14.06.2017 р. комісією прийнято рішення направити запит до Держприкордонслужби на отримання відомостей про місце перебування: ОСОБА_2, ОСОБА_1 (з березня 2016 р. по червень 2017р). Прийняти на облік пенсійну справу та виплачувати пенсію за фактичним місцем проживання з дати звернення, після отримання інформації від ДПС переглянути дату взяття на облік пенсійної справи.

В подальшому комісією було прийнято рішення (протокол №20 від 22.11.2017р) УПФУ в м. Нова Каховка терміново направити запит до Головного управління пенсійного фонду України в Херсонській області щодо правомірності дій комісії в прийнятті рішення відновити пенсійні виплати з дня припинення за попереднім місцем перебування внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2, ОСОБА_1 в умовах чинного законодавства України. В запиті детально висвітлити всю наявну інформацію, що стосується кожної із зазначених осіб. Після надходження відповіді на запит невідкладно винести на розгляд комісії питання відновлення пенсійних виплат ОСОБА_2, ОСОБА_1 для остаточного прийняття рішення.

Незважаючи на відсутність інформації від Управління стосовно виконання прийнятого 22.11.2017 р. комісією рішення, Позивачі звернулися з письмовими заявами до УПФУ в м. Нова Каховка з проханням надати їм письмову відповідь, в якій пояснити з яких причин їм призупинено виплату пенсії за період з березня 2016р. по травень 2017р. включно.

27.12.2017 р. Позивачі отримали в Управлінні ПФУ в м. Нова Каховка відповіді на свої звернення в яких відповідачем вказано, що так як довідки ВПО №, № від 02.12.2014, які видані за попереднім місцем перебування були скасовані 12.02.2016р відповідно до отриманої інформації Держприкордонслужби, що позивачі з 23.02.2016р по 27.05.2017р перебували на непідконтрольній Україні території, тому Позивачам відмовлено у поновлені та виплаті пенсії за спірний період.

Позивачі вважають відмову Управління Пенсійного Фонду України у м.Нова Каховка у виплаті пенсії за період з березня 2016 р. по травень 2017 р. незаконною та такою, що не відповідає нормам Конституції України та Законам України.

Вважає, що припинення виплати пенсії могло мати місце виключно на підставі рішення територіального органу Пенсійного фонду або за рішенням суду. Оскільки про наявність таких рішень відповідачем не зазначено, то й підстав для зупинення виплати пенсій Позивачам не було.

Тому, Позивачі вказують на те, що відмова у виплати пенсії ОСОБА_1, ОСОБА_2 з 01 березня 2016 року мала місце не у спосіб передбачений законом України, а з точки зору положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, мало місце втручання у право власності Позивачів, і таке втручання не було законним.

31 січня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи наступним.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат ввнутрішньо переміщеним особам", рішення про призначення (відновлення) соціальних виплат або про відмову в призначенні (відновленні) соціальних виплат приймається комісіями, утвореними районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (далі - Комісія). Органи Пенсійного фонду України призначення, відновлення або припинення виплати пенсій здійснюють за рішенням Комісії.

Комісією з питань призначення всіх видів державної допомоги та надання пільг з оплати житлово-комунальних послуг за фактичним проживанням утвореною при виконавчому комітеті Новокаховської міської ради винесено рішення від 14.06.2017 № 11, яким визначено прийняти на облік пенсійні справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1, та виплачувати пенсію за фактичним місцем проживання з дати звернення, після отримання інформації від ДПС переглянути дату взяття на облік пенсійної справи.

За даними Держприкордонслужби ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23.02.2016 по 27.05.2017 перебували на непідконтрольній Україні території.

Довідки внутрішньо переміщених осіб, виданих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попереднім місцем перебування на обліку, скасовано 12.02.2016 відповідно до ч.3 ст.12 Закону № 1706-VII від 20.10.2014.

Відновлення соціальних виплат за довідками, що були скасовані, відповідно до статті 12 Закону № 1706 - VII від 20.10.2014 здійснюється після видачі нової довідки відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365.

Виплати таким особам відновлюються з дати звернення особи до органу, що здійснює відповідні соціальні виплати.

Таким чином, дата поновлення пенсійної виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.06.2017 ухвалена рішенням Комісії від 14.06.2017 № 11 перегляду не підлягає.

На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволені позову.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки; організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь-якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Стаття 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону "Про недержавне пенсійне забезпечення", законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно із ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі, за зазначеним в заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

У статті 49 цього Закону зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 ст. 49 зазначеного Закону України, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не передбачено такої підстави припинення виплати пенсії як скасування довідки тощо.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону №1058.

Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14 квітня 2014 року, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Згідно із Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України "Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України".

На теперішній час антитерористична операція в Україні триває.

Статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706) передбачено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частинами 1-2 ст. 7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення, здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Відповідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч. 1 статті 5 Закону № 1706 довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Пунктом 2 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" визначено, що виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей", якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Пунктом 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 визначено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції на момент призупинення виплати пенсії позивачу) встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України". Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи).

Згідно п. 9 Порядку № 509 у разі зміни місця проживання/перебування (крім зміни місця проживання в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці: району, міста без поділу на райони, району в місті, селища, села) заявник звертається за видачею довідки до уповноваженого органу за місцем фактичного проживання, а раніше видана йому довідка вилучається, про що вносяться відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

Згідно копій пенсійних посвідчень №№, 851785 (серії АА) доданих до матеріалів справи, позивачі є пенсіонерами, дія посвідчень визначена як "довічно".

Довідками №, НОМЕР_1 від 02 грудня 2014 року справи підтверджено, що Позивачі також є внутрішньо переміщеними особами.

З березня 2016 року виплату пенсії Позивачам припинено, що не заперечується сторонами.

Відповідно до витягу з протоколу №11 засідання постійно діючої комісії з питань призначення всіх видів державної допомоги та надання пільг з оплати житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання від 14 червня 2017 року відповідно, встановлено, що комісія ухвалила направити запит до Держприкордонслужби на отримання відомостей про місце перебування ОСОБА_1 (з березня 2016 року по червень 2017 року). Прийнято на облік пенсійну справу та ухвалено виплачувати пенсію за фактичним місцем проживання з дати звернення, після отримання інформації від ДПС переглянути дату взяття на облік пенсійної справи.

Відповідно до витягу з протоколу №20 засідання постійно діючої комісії з питань призначення всіх видів державної допомоги та надання пільг з оплати житлово-комунальних послуг за фактичним місцем проживання від 22 листопада 2017 року відповідно, встановлено, що комісія ухвалила: "Управлінню Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка терміново направити запит до головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо правомірності дій комісії в прийнятті рішення відновити пенсійні виплати з дня припинення за попереднім місцем перебування внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_2 в умовах чинного законодавства України. В запиті детально висвітлити всю наявну інформацію, що стосується кожної із зазначених осіб. Після надходження відповіді на запит невідкладно винести на розгляд комісії питання відновлення пенсійних виплат ОСОБА_2 для остаточного прийняття рішення."

Оцінюючи спірні правовідносини, суд звертається до положень Конституції України, за якими, в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для неї на відміну від інших громадян України певні перешкоди в отриманні її пенсії, яка призначена у зв'язку з трудовою діяльністю, та потребує від пенсіонера здійснення додаткових дій, не передбачених Законами щодо пенсійного забезпечення.

За приписами положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Таким чином, органами Пенсійного фонду України порушено вимоги ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки з березня 2016 року по червень 2017 року позивачам не виплачувалась пенсія за відсутності законодавчо встановлених підстав. В той же час суд зазначає, що за вказане порушення прав Позивачів не може нести відповідальність Управління Пенсійного фонду України в м. Нова Каховка, оскільки УПФУ в м. Нова Каховка почало нарахування та виплату пенсії з моменту звернення Позивачів до нього з відповідною заявою - з 1 червня 2017 року. Натомість, припинив виплату пенсії та не виплачував її до вказаної дати орган Пенсійного фонду України, який обліковував Позивачів до зміни ними місця проживання на с. Тополівка, м. Нова Каховка, Херсонської області.

Суд наголошує на тому, що позивачами не зазначено позовних вимог до органу Пенсійного фонду України, який обслуговував їх до 31 травня 2016 року (дати зміни місця реєстрації/перебування). Вимоги ж щодо визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у м. Нова Каховка Херсонської області щодо невиплати пенсії за віком ОСОБА_2, ОСОБА_1, з 01 березня 2016 року по 01 червня 2017 року суд вважає необґрунтованим та такими, що адресовані органу державної влади, з якими позивач взагалі не мав жодних правовідносин станом на вказаний ними період.

Тому, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог Позивачів в зазначеній частині.

Суд застосовує при розгляді справи практику Європейського Суду з прав людини як джерело права відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров'я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях відповідача ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України згідно діючого законодавства.

21 травня 2015 року постановою Верховної Ради України № 462-VIII схвалена Заява Верховної Ради України "Про відступ України від окремих зобов'язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод" щодо відступу від окремих зобов'язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8, та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Отже, на теперішній час Україна від зобов'язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відповідно ч. 1-2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058 "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Стаття 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми не отриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Суд зазначає, що відповідач в своїх листах №№104-А/02, 105-А/02 від 15 грудня 2017 року та навіть в своєму відзиві, наданому на адресу суду, не посилається на будь-яке рішення органів Пенсійного фонду України про зупинення пенсійних виплат Позивачам, також, до відзиву не додано копій відповідних рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Тобто, за результатами розгляду поданих до суду заяв по суті справи та доданих до них документів, суд дійшов висновку, що рішень про припинення з березня 2016 року пенсійних виплат ОСОБА_2 та ОСОБА_1 органами Пенсійного фонду України не приймалось взагалі.

Таким чином, у відповідача були відсутні, встановлені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", підстави для зупинення пенсійних виплат з березня 2016 року.

Враховуючи наведене, суд вважає, обґрунтованими вимоги Позивачів в частині зобов'язання відповідача поновити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за період з 01 березня 2016 року по 01 червня 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, Позивачами при поданні адміністративного позову було сплачено судовий збір у сумі 1280 грн., що підтверджується квитанціями №№9, 10 від 29.12.2017. З огляду на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005, ) поновити ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_3) та ОСОБА_1 (АДРЕСА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_2) нарахування та виплату пенсії за період з 01 березня 2016 року по 01 червня 2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_2) та ОСОБА_2 (АДРЕСА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_3) судовий збір у сумі 640,00 (шістсот сорок) грн. (по 320,00 грн. - кожному).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 10.2.4