Справа № 815/4400/17
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/4400/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Запорожана Д.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Гошуренко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів № 2047 від 21.06.2017 р., № 1154 о/с від 14.07.2017р., визнання протиправними дій, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобовязання внести виправлення до трудової книжки,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУ НП в Одеській області, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України № 2047 від 21.06.2017 р. в частині притягнення майора поліції ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення);

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України № 1154 о/с від 14.07.2017р. в частині звільнення майора поліції ОСОБА_2О.(0041901), старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- визнати противоправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області по реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби ОСОБА_2;

- поновити ОСОБА_2 на посаді старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.07.2017р. по день фактичного поновлення на роботі;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Одеській області внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_2 щодо його звільнення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 зазначає, що оскаржувані накази є безпідставними, прийнятими упереджено, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, нерозсудливо, без урахування права позивача на участь у процесі прийняття рішення. Крім того позивач зауважує,що, на час прийняття оскаржуваних наказів відсутній обвинувальний вирок щодо нього, а зазначені відповідачем підстави для звільнення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не підтверджені належними доказами.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2 проходив службу в органах поліції, що згідно положень КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори з відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Одеській області щодо її проходження, у тому числі й спори щодо прийняття, звільнення з неї, накладення дисциплінарних стягнень під час її проходження віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2047 від 21.06.2017 р. старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів поліції (а.с. 39-40).

14.07.2017р. Головним управлінням Національної поліції в Одеській області видано наказ № 1154 о/с, яким звільнено ОСОБА_2 з посади старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області за п. 6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 45)

.Підставою для прийняття вищевказаного наказу став наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2047 від 21.06.2017 р. та подання т.в.о. начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області від 12.07.2017р.

Вважаючи своє звільнення протиправним, не погоджуючись, з вищезазначеними наказами Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2047 від 21.06.2017 р., № 1154 о/с від 14.07.2017р., , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України було здійснено Головним управлінням Національної поліції в Одеській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, у звязку з чим суд дійшов висновку,що, підстав для скасування оскаржуваних наказів не має, не підлягають також задоволенню і похідні позовні вимоги про поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та зобовязання внести виправлення до трудової книжки.

Колегія суддів вважає правильними таки висновки суду першої інстанції та такими,що відповідають вимогам Закону України "Про Національну поліцію" , Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», Кодексу адміністративного судочинства України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказується,що суд першої інстанції безпідставно посилається на п.2.1 Інструкції №230, як підставу для проведення службового розслідування, оскільки не має обвинувального вироку суду про його винуватість,у подіях,які йому інкримінують як підставу для звільнення, а відповідно до Дисциплінарного статуту - дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового та начальницького складу службової дисципліни.

Колегія суддів не приймає до уваги ці доводи апелянта, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію" поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав ОСОБА_3 поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 64 Закону України «Про Національну поліцію» особа, яка вступає на службу в поліції, складає ОСОБА_3 на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки".

З матеріалів справи вбачається,що позивач складав присягу, що підтверджується особистим підписом останнього в матеріалах особової справи (а.с. 67).

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов'язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та ОСОБА_3 поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до Закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що до набрання чинності Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Статтею 5 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України передбачено, що за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно статті 12 зазначеного Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції, законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може бути накладено такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів внутрішніх справ.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту, якою визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань визначений Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 березня 2013 року № 230 (далі - Інструкція).

У відповідності до пункту 2.1 зазначеної Інструкції, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

За змістом пункту 1.2 Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Таким чином,колегія суддів вважає,що доводи апелянта стосовно неможливості застосування під час проведення службового розслідування вищевказаної Інструкції, є хибними,оскільки згідно даної інструкції підставою для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності під підпис. У разі звільнення з органів внутрішніх справ видається витяг з наказу.

За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до статті 16 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.

Статтею 7 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Як вбачається з висновку службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю старшого слідчого ВРЗу СТ СУ ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_2 від 08.06.2017 року, яке проводилось на підставі Наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1424 від 03.05.2017 р. та згідно з доповідної записки від 01.06.2017р. строк якого продовжувався ,під час даного службового розслідування було встановлено слідуюче.

22.12.2016 р. старший слідчий відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_2 заступив на добове чергування ВРЗуСТ ГУНП в Одеській області для реагування на повідомлення про дорожньо-транспортні пригоди з постраждалими по м. Одесі.

23.12.2016р. о 00:25 год. від оператора спецлінії « 102» до чергової частини Малиновського відділу поліції у м. Одесі ГУНП в Одеській області та УПП в м. Одесі надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з постраждалими по вул. Люстдорфська дорога, 13 у м. Одесі (ЖЄО Малиновського ВП № 34190 від 23.12.2016р.).

Для перевірки вказаного повідомлення черговим УПП сповіщено та направлено на місце ДТП чергового слідчого ВРЗуСТ майора поліції ОСОБА_2 та екіпаж патрульної поліції «Благо-0205». По прибуттю на місце події поліцейськими встановлено, що водій автомобіля «Opel Vectra» ОСОБА_4, рухаючись по вул. Люстдорфська дорога, в м. Одесі в районі будинку № 13, скоїв наїзд на ОСОБА_3, яка рухалась у попутному напрямку на інвалідному візку. Внаслідок наїзду ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, з якими її доставлено до МКЛ № 1 м. Одеси, де останню госпіталізовано до хірургічного відділення з тілесними ушкодженнями.

Водночас, по прибуттю на місце події, майором поліції ОСОБА_2 проведено огляд місця ДТП, про що складено відповідний протокол про проведену слідчу дію та схему ДТП. При цьому останній, в порушення вимог ст. 104 КПК України, належним чином протокол огляду ДТП не оформив, а саме: в графі у присутності яких учасників пригоди проводився огляд, не вказано анкетні дані водія; характеристику дорожнього покриття, спосіб регулювання руху на цій ділянці, у зоні дії яких дорожніх знаків знаходиться місце пригоди, видимість елементів дороги не визначив. Крім того, у протоколі огляду місця ДТП майор поліції ОСОБА_2 зазначив, що в ході огляду проводилась фотофіксація місця події, однак в порушення п. 4 ч. 2 ст.105 КПК України, фототаблицю до протоколу огляду ДТП останній не долучив.

23.12.2016р. майором поліції ОСОБА_2 відомості за фактом ДТП внесені до ЄРДР за № 0005644 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час службового розслідування встановлено, що в ході проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні майор поліції ОСОБА_2 неодноразово викликав ОСОБА_4 до службового кабінету № 719, розташованого в приміщенні адміністративної будівлі по вул. Ак. Корольова, 5 в м. Одесі, однак, в порушення ст. 133 КПК України ніяких процесуальних дій з останнім не проводив, що свідчить про безпідставні виклики учасника події до слідчого.

18.01.2017 р. майором поліції ОСОБА_2 у вказаному кримінальному провадженні проведено допит свідка ОСОБА_5, однак, слідчий, в порушення ст. 50 КПК України, не перевірив документи щодо повноваження захисника та допустив для участі у проведенні вказаної слідчої дії ОСОБА_6, яка згідно ст. 45 КПК України захисником бути не може.

20.04.2017 р. ОСОБА_5 звернувся до прокуратури Одеської області із заявою про вимагання у нього неправомірної вигоди працівниками поліції та того ж дня відомості по вказаному зверненню прокуратурою Одеської області були внесені до ЄРДР № 0000518 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановлено, що у квітні 2017 року ОСОБА_6 зустрілась з ОСОБА_2 у службовому кабінеті останнього, де ОСОБА_2, порушивши вимоги ч. 1 ст. 8, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», вступив у неділові стосунки з ОСОБА_6 та почав вимагати від останньої неправомірну вигоду в розмірі 3000 доларів США за не притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0005644.

27.04.2017 р. близько 23:10 год майора поліції ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження № 0000518 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 368 КК України, біля адміністративної будівлі по вул. Ак. Корольова, 5 в м. Одесі, затримано працівниками прокуратури Одеської області спільно з працівниками Одеського управління ДВБ Національної поліції України та вилучені гроші в розмірі 1000 доларів США. Того ж дня ОСОБА_2 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

28.04.2017 р. майору поліції ОСОБА_2 в рамках кримінального провадження № 0000518 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст.368 КК України.

29.04.2017р. позивачу обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави та 03.05.2017р. після внесення застави у розмірі 128000 грн. його звільнено під заставу.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Пунктом 6.2 Інструкції № 230 про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України визначено права та обов'язки виконавця (голови, членів комісії), що проводить службове розслідування, виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, серед іншого, має право ознайомлюватися і вивчати в установленому порядку відповідні документи, що мають відношення до службового розслідування, у разі потреби - знімати з них копії і приєднувати до матеріалів службового розслідування.

Так, в ході проведення службового розслідування ОСОБА_2, посилаючись на ст. 63 Конституції України, давати будь-які пояснення відмовився (а.с. 66).

З матеріалів справи вбачається, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби до ОСОБА_2 застосовано у зв'язку з порушенням останнім службової дисципліни, а саме: ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-VI, ч.1 ст. 8, п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", ч.3 ст.104, п.4 ч.2 ст.105, ст.50, ст. 133 КПК України, ОСОБА_3 поліцейського, затвердженої Законом України «Про Національну поліцію», що виразилось у неналежному оформленні протоколу огляду ДТП, допуску до проведення слідчої дії ОСОБА_6, вимаганні та отриманні від останньої неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, що в подальшому призвело до звернення останнього із заявою до прокуратури, внесення відомостей до ЄРДР, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції.

За приписами п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача зі служби в поліції відбулось саме у зв'язку з порушенням ним службової дисципліни, що підтверджено результатами службового розслідування. При цьому, проведення такого розслідування та встановлення обставин фактичної дійсності законодавцем віднесено до компетенції відповідача.

Водночас колегія суддів зазначає, що службове розслідування відносно дій старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_2 проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, в тому числі Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ» та Інструкції № 230.

Так, ОСОБА_2 не було надано жодних доказів ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції під час розгляду даної справи, що свідчили б про порушення Головним управлінням Національної поліції в Одеській області порядку проведення службового розслідування.

При цьому, апелянт вказує на не підтвердження правомірності підстав прийняття оскаржуваних наказів, оскільки на момент прийняття останніх, вироку суду про визнання його винним у інкримінованому кримінальному правопорушенні не було.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, ОСОБА_2 не доводилось та не підтверджувалось належними та допустимими доказами, що під час вказаних зустрічей ним проводились процесуальні дії під час кримінального провадження, в порядку передбаченому законодавством, зокрема, проведення передбачених процесуальним законодавством слідчих дій, роз'яснення ОСОБА_6 перед проведенням слідчої (розшукової) дії її прав і обов'язків, передбачених КПК України, а також відповідальності, встановленої законом. Відсутні також докази фіксування процесуальних дій під час кримінального провадження відповідно до вимог ст.103 КПК України. Позивачем також не зазначалось та не підтверджувалось того, що ОСОБА_6 викликалась до слідчого, шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв'язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, як того вимагає ч. 1 ст.135 КПК України.

Також апелянтом не спростовано встановлений висновком службового розслідування факт, що по прибуттю на місце події, майором поліції ОСОБА_2 належним чином протокол огляду ДТП не було оформлено, а саме: в графі у присутності яких учасників пригоди проводився огляд, не вказано анкетні дані водія; характеристику дорожнього покриття, спосіб регулювання руху на цій ділянці, у зоні дії яких дорожніх знаків знаходиться місце пригоди, видимість елементів дороги не визначено. Крім того, зазначивши у протоколі огляду місця ДТП, що в ході огляду проводилась фотофіксація місця події, в порушення п. 4 ч. 2 ст.105 КПК України, позивач фототаблицю до протоколу огляду ДТП не долучив.

З урахуванням висновку службового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Одеській області прийнято рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі п. 6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта щодо того, що п.2.1 Інструкції № 230 може застосовуватись лише в тому випадку, коли буде доведена вина особи у вчиненні кримінального або адміністративного правопорушення .

Таким чином,проаналізувавши обставини справи та враховуючи визначення вищевказаними законодавчими актами поняття службової дисципліни , яка полягає в дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції, законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_3 працівника органів внутрішніх справ України,колегія суддів приймає до уваги ,що згідно статті 2 Дисциплінарного статуту під проступком розуміється невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки матеріалами службового розслідування доведено факт порушення позивачем службової дисципліни, тому при прийнятті оскаржуваних наказів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та в спосіб, встановлений законом.

При цьому, колегія суддів вказує на помилковість доводів апелянта щодо передчасності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та, як наслідок, незаконного звільнення з і служби , оскільки звільнення особи з і служби в даному випадку є самостійним видом відповідальності та не ставиться в залежність від наявності вироку суду, яким визнано особу винною у вчиненні злочину. Відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України здійснено Головним управлінням Національної поліції в Одеській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом. За таких обставин, підстави для скасування оскаржених наказів відсутні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенню і позовних вимог про поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов'язання внести виправлення до трудової книжки, як такі, оскільки вони є похідними від позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення.

Частиною 1 ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення складено 19.02.2018 року.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: О.В.Яковлєв