Справа № 737/874/17
Суддя: Усенко Л. М.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 737/874/17
Провадження № 2-а/737/3/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.18 смт Куликівка

Суддя Куликівського районного суду Чернігівської області Усенко Л.М.

секретар судового засідання Юрченко М.М.,

справа № 737/874/17

за позовом: ОСОБА_1 Грагата Володяєвича

до: завідувача Куликівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області

про визнання дій неправомірними, скасування постанови

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до завідувача Куликівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, мотивуючи його наступним.

09 листопада 2017 року відповідачем була винесена спірна постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення ПН МЧГ 020632 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України» та порядку продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Позивач зазначає, що не порушував вимог зазначених нормативних актів, оскільки тимчасову посвідку на постійне місце проживання отримав 13.02.2003 року безстроково.

Крім цього зазначає, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення не вказано закон, який порушено позивачем; він не являється громадянином ОСОБА_4, а лише за національністю вірменин.

За таких обставин вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та просить суд дії відповідача при винесенні постанови про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП відносно нього визнати неправомірними та скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення серії ПН МЧГ № 020632 від 09.11.217 року у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. як незаконну за відсутності складу адміністративного правопорушення.

24 січня 2018 року відповідач надала суду відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала. Послалась на вимоги Закону України «Про імміграцію» та недійсність посвідки на постійне місце проживання позивача через нездійснення останнім необхідних дій для її заміни після досягнення 45-річного віку. Також зазначила, що позивач являється громадянином ОСОБА_4, про що зазначено у наданій ним посвідці на постійне місце проживання. Вважала, що через недійсність зазначеної посвідки позивачем порушено ч. 1 ст. 203 КУпАП, а оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства.

20 листопада 2017 року автоматизованим авторозподілом не вдалося визначити суддю для розгляду заяви через відсутність в Куликівському районному суді Чернігівської області суддів для розподілу справи.

11 січня 2018 року у звязку із тимчасовим переведенням судді Усенко Л.М. на роботу на посаду судді Куликівського районного суду Чернігівської області було проведено повторний авторозподіл справи та передано заяву на розгляд судді Усенко Л.М.

Розгляд справи відкладався за клопотанням позивача.

Суд, заслухавши ступне слово учасників справи та представника позивача, зясувавши обставини, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою завідувача Куликівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області серії ПН МЧГ № 020632 від 09 листопада 2017 року, ОСОБА_1 Грагата Володяєвича, ІНФОРМАЦІЯ_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до вищезазначеної постанови, 09 листопада 2017 року в смт Куликівка було встановлено, що ОСОБА_1 Грагат Володяєвич, громадянин ОСОБА_4, порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, а саме проживає за недійсними документами на право проживання в Україні: смт Куликівка, вул. Перемоги, 60 з 03.12.2009 року.

Безпосередньо ОСОБА_1 порушено вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України» та Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Винесенню оскаржуваної постанови передувало складення завідувачем Куликівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області протоколу про адміністративне правопорушення від 09 листопада 2017 року, який за змістом порушення збігається із постановою.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) в редакції, що була чинною на момент звернення до суду із позовом місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України (у редакції, чинній на момент розгляду справи в суді) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також, згідно з вимогами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Реалізовуючи свої повноваження, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 2 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Диспозиція ч. 1 ст. 203 КУпАП встановлює протиправність дій особи, які полягають у порушенні іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в'їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, відповідальність за ч. 1 ст. 203 КУпАП (в межах оскаржуваної постанови) настає за умови наявності однієї або сукупності наступних складових:

1) проживання іноземцем або особою без громадянства без документів на право проживання в Україні;

2) проживання в Україні іноземцем або особою без громадянства за недійсними документами;

3) проживання в Україні іноземцем або особою без громадянства за документами, термін дії яких закінчився.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за проживання за недійсними документами.

Відповідно п. 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З оскаржуваної постанови вбачається що, вона винесена уповноваженою на те особою та у межах повноважень.

Статтею 38 КУпАП встановлено строки накладення адміністративного стягнення. Так, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП є триваючим, виявлене 09 листопада 2017 року, та цього ж дня в межах строку розгляду справи, передбаченого ст. 277 КУпАП, особу притягнуто до відповідальності.

Отже, відповідачем не було порушено строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 в 1991 році приїхав на постійне місце проживання до ІНФОРМАЦІЯ_2, Україна з ОСОБА_4, що підтверджується тимчасовою посвідкою на постійне проживання (а.с. 4). Зазначена посвідка видана йому 13 лютого 2003 року та дійсна безстроково.

Відповідно до п.п. 6, 8, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні це іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом; посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

На час видачі посвідки діяв Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», стаття 3 якого визначала, що іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання. Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне проживання та вирішення інших питань, пов'язаних з імміграцією іноземців та осіб без громадянства, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про імміграцію» (у редакції, що була чинною на день видачі посвідки) після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п'яти робочих днів до спеціально уповноваженого

центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

13 лютого 2003 року позивачу була видана тимчасова посвідка на постійне проживання, яка в подальшому не оскаржена, що свідчить про те, що ОСОБА_1 особисто звернувся за її отриманням та надав усі відповідні документи, у тому числі паспортний документ громадянина ОСОБА_4 із проставленою в ньому імміграційною візою.

Громадянство ОСОБА_4 також підтверджується довідкою Посольства Республіки ОСОБА_4 в Україні, виданою 29 травня 1997 року.

Зазначене спростовує доводи позивача про те, що він не являється громадянином ОСОБА_4.

Разом з цим, на виконання ч. 16 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства і ст. 5 Закону України «Про імміграцію»,Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28 березня 2012 р. № 251, якою затверджено порядок оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі Порядок).

Пунктом 9 Порядку визначено, що строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25- і 45-річного віку.

02 листопада 2009 року позивачу виповнилось 45 років.

Відповідно до п. 16 Порядку для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1-4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Зазначені документи іноземець та особа без громадянства подають не пізніше ніж через місяць після досягнення відповідного віку.

У разі коли досягнення відповідного віку тягне за собою обмін паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, документи для обміну посвідки подаються не пізніше ніж через місяць після отримання нового паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства.

Посвідка, обмін якої не проведено в зазначені строки, визнається недійсною.

Позивач не вчинив дій, передбачених п. 16 Порядку, ні за місяць до досягнення 45 літнього віку, ні пізніше, що призвело до недійсності посвідки на постійне проживання.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, відповідач діяла на підставі, у межах своїх повноважень та у законний спосіб. За таких обставин позовну заяву слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Керуючись статтями 241 - 244, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Постанову завідувача Куликівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області ОСОБА_3 (вул. Миру, 95, смт Куликівка Куликівського району Чернігівської області) серії ПН МЧГ № 020632 від 09 листопада 2017 року про притягнення ОСОБА_1 Грагата Володяєвича (вул. Перемоги, 60, смт Куликівка Куликівського району Чернігівської області), ІНФОРМАЦІЯ_1, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи через Куликівський районний суд.

Суддя Л.М. Усенко