Справа № 2а-7354/08
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2018 року

м. Київ

справа №2а-7354/08

касаційне провадження №К/9901/8603/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2015 (суддя - Слободонюк М.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 (головуючий суддя - Боровицький О.А., судді: Граб Л.С., Сапальова Т.В.) у справі № 2-а-7354/08 за позовом ОСОБА_1 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2008 № /0.

Справа судами розглядалась неодноразово. За наслідками останнього її розгляду Вінницький окружний адміністративний суд ухвалою від 21.07.2015 позовну заяву залишив без розгляду.

Вінницький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07.10.2015 залишив ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2015 без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач оскаржив їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2015, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 та направити справу до суду першої інстанції для проводження розгляду.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме - статей 33, 35, 47, 49 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Зокрема, зазначає, що судові повістки не доставлено безпосередньо адресату - позивачу у справі, оскільки всі поштові відправлення повертались на адресу суду з відміткою підприємства поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання», а тому ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань.

Крім того, позивач наголошує на тому, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції відсутня інформація щодо надсилання судових повісток його представникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовною заявою вказано як поштову адресу в порядку пункту 2 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій): АДРЕСА_1.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15.06.2015 прийнято до свого провадження розглядувану адміністративну справу та призначено судове засідання на 24.06.2015 о 10.00 год., про що повідомлено позивача шляхом направлення на адресу, вказану ним у позовній заяві, копії відповідної ухвали.

Зазначене поштове відправлення повернуто установою поштового зв'язку на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 76, 77 т. 3).

24.06.2015 позивач у судове засідання не з'явився без повідомлення про підстави неприбуття, у зв'язку з чим суд відклав розгляд справи на 07.07.2015, про що на адресу ОСОБА_1: АДРЕСА_1, направлено судову повістку.

Вказане поштове відправлення також повернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 85, 86 т. 3).

В призначене на 07.07.2015 судове засідання позивач повторно не з'явився, причини неприбуття не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, а тому суд відклав розгляд справи на 21.07.2015 та повідомив ОСОБА_1, направивши на адресу, зазначену ним у позовній заяві, судову повістку.

Вказане поштове відправлення повернулось до суду з відміткою установи поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 90, 91 т. 3).

21.07.2015 позивач вкотре в судове засідання не з'явився, причини неприбуття не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) у разі повторного неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Аналогічне за змістом положення закріплене і в п. 4 ч. 1 ст. 155 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій).

Однак, постановляючи висновок про повідомлення позивача у справі належним чином, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, не звернув уваги на необхідність направлення повісток про виклик представникам ОСОБА_1.

Так, відповідно до статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Частинами першою, третьою статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають рівні процесуальні права і обов'язки.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються у справі та стосуються їхніх інтересів.

Згідно з частиною п'ятою статті 33 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) якщо фізична особа, яка бере участь у справі, діє через представника і суд не вважає її особисту участь обов'язковою, він може направити повістку лише представникові.

За правилами частини десятої статті 35 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій) вручення повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається також врученням повістки і цій особі.

Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів направлення повісток про виклик представникам ОСОБА_1, в суду немає підстав для висновку про те, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.

Зазначені процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справ стосовно ОСОБА_1 порушені через непоінформованість представників останнього про дату і час розгляду справи в суді першої інстанції.

За правилами частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на викладене та враховуючи допущені судовими інстанціями порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року та вимог Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в судах попередніх інстанцій), Верховний Суд дійшов висновку про скасування оскаржених ухвал судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду до Вінницького окружного адміністративного суду.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21.07.2015 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.10.2015 у справі № 2-а-7354/08 скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк