Справа № 826/14777/16
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Качак Х.Б., за участі преставника позивача ОСОБА_2, представника відповідача та третьої особи Яцинік Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача громадянки Сомалі ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2017 р. у справі за адміністративним позовом Громадянки Сомалі ОСОБА_7 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

22.09.2016 р. Громадянка Сомалі ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 418-16 від 12.08.2016 про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та про зобов'язання відповідача повторно розглянути її заяву про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач, як молода і неодружена жінка, стала жертвою переслідувань та погроз з боку членів терористичної організації Аш-Шабааб, та внаслідок внутрішнього збройного конфлікту в державі Сомалі, не бажає повертатися до країни свого погодження, оскільки може стати жертвою насилля.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог зазначив, що проаналізувавши інформацію по країні-походження позивача, дійшов висновку, що уряду Сомалі повністю вдалося визволити столицю - м. Могадішо від бойовиків терористичного згрупування «Аш-Шабааб», пояснення позивача щодо неможливості її перебування у країні походження через погрози насильного одруження з одним із представників угрупування «Аш-Шабааб» є не доведеними, оскільки позивач не надала переконливих фактів наявності такої небезпеки, отже відсутність військового конфлікту у Сомалі дозволяє позивачу вільно перебувати на території Батьківщини.

Позивач, не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.04.2016 р., як таку, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт зазначив, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не була врахована інформація про країну походження позивача.

В судовому засіданні позивач за участю перекладачів (французька, російська) підтримала аргументи апеляційної скарги та надала особисті пояснення з приводу переслідування її в країні походження, погроз членів терористичної організації Аш-Шабааб, та насильницьких діянь по відношенню до неї та вбивства членами цієї організації її рідних та батька.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача та третьої особи заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою Сомалі, місце народження м. Могадішо Сомалі, сімейний стан - незаміжня, за національністю (клан) - мітган, за віросповіданням - мусульманка (суніт).

09.11.2015р. ОСОБА_7 подала до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві заяву-анкету про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якій зазначено, що через погрози члена терористичної організації Аш-Шабааб насильницького одруження та війну вона покинула країну походження (а.с.41-42).

Заявниця не надала жодних документів, які б посвідчували її особу.

10.12.2015р. третьою особою проведено співбесіду з позивачем (за участю перекладача ОСОБА_8), про що складено протокол (а.с.59).

Згідно змісту протоколу позивач пояснила, що через погрози члена терористичної організації Аш-Шабааб насильницького одруження вона виїхала з Сомалі, при цьому не мала дозвільних документів на виїзд, Сомалі покинула 01.10.2015р. літаком до Кенії, потім літаком до Російської Федерації і автомобілем 04.11.2015р. в'їхала нелегально в Україну, бажає легально проживати в Україні.

16.06.2016р. позивач подала до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві заяву про призначення дати проведення інтерв'ю (співбесіди) з приводу її заяви шукачів притулку в Україні, оскільки не з'являлась з причин необізнаності та відсутність перекладача (а.с.75).

16.06.2016р. третьою особою з позивачем проведено другу співбесіду (за участю перекладача ОСОБА_9), про що складено протокол (а.с.78).

Згідно змісту протоколу від 16.06.2016р. позивач повторно повідомила причину, через яку покинула країну походження - погрози страти внаслідок відмови від одруження з мужчиною який є членом терористичної організації Аш-Шабааб.

Управлінням ДМС України в місті Києві 03.08.2016 за результатами розгляду особової справи позивача, складено висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Згідно зазначеного висновку відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" міграційним органом рекомендовано прийняти рішення про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю у заявниці обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також, щодо її загрози, безпеці чи свободи в країні походження через побоювання застосування до неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (а.с.84).

Рішенням Державної міграційної служби України від 12.08.2016 № 418-16 зазначений висновок підтримано та відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до абз.4 ч.1 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, що потребують додаткового або тимчасового захисту", як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.п.1, 13 ч.1 ст.1 цього Закону, відсутні (а.с.82).

Повідомленням ГУ ДМС України в місті Києві від 13.09.2016 № 221 позивача повідомлено про відмову у визнанні її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яку позивачка вважає протиправною у зв'язку з чим звернулась до суду (а.с.81).

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1,2, 3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частинами 2 та 3 статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Статтею 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначені поняття:

біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;

особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Статтею 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлений порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Стаття 7 вказаного Закону визначає порядок оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Стаття 8 цього Закону встановлює порядок попереднього розгляду заяв.

Порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачає стаття 9 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Зокрема, вказаною статтею встановлено, що працівником органу міграційної служби проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником; орган міграційної служби спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону; у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів орган міграційної служби має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається й такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України; орган міграційної служби направляє особу, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на медичне обстеження, що проводиться в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я; документи, отримані або підготовлені органом міграційної служби під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника; після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; особова справа заявника разом з письмовим висновком органу міграційної служби, який розглядав заяву, надсилається до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань міграції для прийняття остаточного рішення за заявою.

Відповідно до частини 3 статті 10 вказаного Закону у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, необхідності у встановленні справжності і дійсності документів спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції має право звертатися з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, особова справа якої розглядається.

Частина ж 5 вказаної статті встановлює, що за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог погодився з висновками відповідача, про відсутність жодних фактичних даних, які б давали змогу кваліфікувати заявника як біженця або особою, яка потребує додаткового захисту. Суд першої інстанції зазначив, що у Сомалі відсутній військовий конфлікт, що дає позивачу вільно повернутися та перебувати на території вказаної країни, а пояснення позивача щодо страту через відмову від одруження з членом терористичної організації «Аш Шабааб» не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Колегія судді не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач нелегально у жовтні-листопаді 2015р. перетнула кордон України та з чого часу перебуває на території держави, будь-які документи щодо громадянства чи походження позивач не має і органам державної міграційної служби не надала.

09.11.2015 р. позивач звернулась до міграційних органів із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту через те, що вона покинула країну походження Сомалі де йде внутрішній військовий конфлікт і через погрози її страти за відмову від одруження з мужчиною, який є членом терористичної організації Аш-Шабааб, вона не бажає повертатися до країни свого походження.

На підтвердження обставин військового конфлікту у Сомалі позивач надала наступні повідомлення з інформаційного джерела «Інтернет»: Радіо Свобода від 26.06.2016р. «вибухи та постріли в Сомалі готель Могадишо» (а.с.11), Радіо Свобода від 22.01.2016р. «угрупування «Аль-Шабаб» підірвало вибуховий пристрій, загинули люди» (а.с.14) та інші.

Крім того, колегія судді дослідила іншу інформацію, зокрема Доклади Генерального секретаря по Сомалі від 01.01.2017р., 2016, 2015р., 2011р., 2017р. в яких зазначається про чисельні вибухи, які вчиняють угрупування «Аш-Шабааб», внаслідок яких гинуть люди, та про партизанські війни під час яких збройні люди вказаного угрупування проводять напади на мирне населення, чинять розправи.

Колегією суддів прийнято до уваги Доповідь Управління Верховного комісару ООН зі справ біженців від 17.06.2014р., в якій висловлена позиція стосовно повернення громадян в південну та центральну частину Сомалі, зокрема зазначено про занепокоєння значною кількості депортації у вказані району громадян тоді коли там спостерігається війна, порушення прав людини.

Згідно незалежного експерта з питань положення в області прав людини в Сомалі Генеральної Асамблеії ООН від 2012 р. в країні понад десятиріччя відбуваються збройні зіткнення між угрупуванням «Аш-Шабааб» та військовими федерального уряду.

Колегія судді проаналізувала останню інформацію щодо ситуації в країні Сомалі, зокрема, Міністерством іноземних справ України 15.01.2018р. зазначено Сомалі як одну з наднебезпечних держав у світі внаслідок військового конфлікту, який триває в державі.

Вказане також підтверджується останньою інформаціє про подвійний теракт в столиці Сомалі Могадишо 14.10.2017р. внаслідок якого загинуло понад 500 осіб, постраждало біля 300 людей, і згідно інформації ЗМІ даний теракт вчинено угрупуванням «Аш-Шабааб».

Вищенаведене на думку колегії суддів свідчить про те, що висновок відповідача про відмову позивачу у наданні відповідних статусів є передчасним, оскільки, колегія суддів вважає, що відповідач не вчинив необхідних заходів щодо збирання та отримання відносно позивача більш достовірної інформації, ідентифікації позивача як особи, не проаналізував інформацію щодо ситуації в Сомалі, та не прийняв до уваги вищезазначені позиції з приводу біженців міжнародного суспільства.

Згідно з положеннями Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця.

Такими підставами є: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, - за межами країни свого колишнього місця проживання; наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; неможливість або небажання особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

При цьому, саме обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є головним у переліку критеріїв щодо визначення біженця, проте ці побоювання повинні бути реальними.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми національного законодавства та міжнародного досвіту, приймаючі до уваги наявні в матеріалах справи документи, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не в повній мірі дотримано наведені законодавчі приписи, адже було проведено лише дві співбесіді з позивачем, проте додаткових же відомостей з метою уточнення інформації щодо ситуації у країні громадянської належності позивача відповідачем не вимагалось, при цьому, відповідач не дослідив належним чином, чи існувала небезпека для позивача в країні його громадянської належності станом на час прийняття спірного рішення, не вживалися заходи щодо встановлення дійсних обставин з яких позивач покинула країну свого походження, чи дійсно у позивача були реальні побоювання стати жертвою через сексуальні домагання.

Отже, відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення, суду не надано доказів на підтвердження обґрунтованості висновків щодо відмови у наданні позивачу статусу біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, враховуючи положення ст.2 КАС України, зокрема завдання та основні засади адміністративного судочинства, колегія суддів вважає, що аргументи апелянта заслуговують уваги, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, з метою ефективного захисту прав, свобод і інтересів позивача спірне рішення відповідача підлягає визнанню як протиправне та скасуванню, а заява ОСОБА_7 про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту повторному розгляду відповідно до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

Внаслідок зазначеного, доводи апелянта заслуговують уваги, рішення суду першої інстанції скасуванню.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем під час проведення співбесід з позивачем не надався належний переклад, оскільки співбесіди, як зазначали сторони проводились російською мовою, а документи складалися українською мовою, якою перекладачі присутні під час співбесід не володіли.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 16.02.2018 р.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача громадянки Сомалі ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2017 р.- задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2017 р. у справі за адміністративним позовом Громадянки Сомалі ОСОБА_7 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Позовні вимоги Громадянки Сомалі ОСОБА_7 до Державної міграційної служби України, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії -задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 12.08.2016 № 418-16 про відмову у визнанні громадянки Сомалі ОСОБА_7 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянки Сомалі ОСОБА_7 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

М.І. Кобаль