Справа № 826/5600/17
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5600/17 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Вищого адміністративного суду України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Вищого адміністративного суду України, (далі - відповідач, ВАСУ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Вищого адміністративного суду України стосовно невиплати позивачу вихідної допомоги, як судді, який вийшов у відставку;

- зобов'язати посадових осіб Вищого адміністративного суду України згідно з їхніми функціональними обов'язками визначити розмір 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою ОСОБА_2 станом на 03 жовтня 2016 року та здійснити мені виплату вихідної допомоги суді у зв'язку з відставкою за правилами частини першої статті 143 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», з утриманням передбачених законодавством податків та зборів.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем протиправно та необґрунтовано відмовлено ОСОБА_2, як судді, яка вийшла у відставку, у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, чим порушено його законні права.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Вищого адміністративного суду України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_2, як судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Зобов'язано Вищий адміністративний суд України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2, як судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, що становить 83520,00 грн. (вісімдесят три тисячі п'ятсот двадцять гривень нуль копійок).

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, що постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 17.06.2010 року №2350-VІ ОСОБА_2 обрано на посаду судді Вищого адміністративного суду України, на підставі якої останнім прийнято наказ від 20.07.2010 року №231-к про зарахування позивача на посаду судді ВАСУ.

Наказом Голови Вищого адміністративного суду України №636-к від 03.10.2016 року позивача відраховано зі штату суду у зв'язку із звільненням у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VІІІ.

На підставі вказаного вище рішення Верховної Ради України, відповідачем прийнято наказ №636-к, яким відраховано ОСОБА_2, суддю Вищого адміністративного суду України, 3 жовтня 2016 року зі штату суду у зв'язку із звільненням його у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VІІІ, зобов'язано виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки відпустки за 2016 рік тривалістю 3 календарні дні.

Позивач вказує, що за правилами частини ч. 1 ст. 143 Закону №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою. Проте, як додатково зазначає ОСОБА_2, на час його звільнення зазначена вихідна допомога йому не виплачена і не нарахована.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано письмове звернення до керівництва Вищого адміністративного суду України щодо виконання вимог Закону №1402-VIII.

За результатами розгляду вказаної вище заяви позивача відповідач листом від 22.03.2017 №313/9-14/17 повідомив про відсутність підстав щодо її задоволення.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також надани додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Постановою Верховної Ради України від 17.06.2010 № 2350-УІ «Про обрання суддів» раніше обраного безстроково суддю Ситникова Олександра Федотовича обрано на посаду судді ВАС України та відповідно до наказу ВАС України від 20.07.2010 № 231-к «Про зарахування до штату ОСОБА_2.» зараховано до штату суду.

У відповідності до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515- VIII «Про звільнення суддів», наказом ВАС України від 03.10.2016 № 636-к «Про відрахування судді ОСОБА_2 зі штату суду» позивача відраховано зі штату суду у зв'язку із звільненням його у відставку (копія наказу додається).

Позивач наполягає на тому, що ВАС України зобов'язаний виплатити йому вихідну допомогу у відповідності до частини першої статті 143 Закону № 1402-VIII, згідно якої судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Розмір суддівської винагороди судді ОСОБА_2 за останньою посадою становить 27 840,00 грн.

З моменту виникнення спірних правовідносин і по цей час, правовий статус суддів вищих спеціалізованих судів до утворення Верховного Суду врегульовано перехідними положеннями Закону № 1402- VIII.

Так, пунктом 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Нормою частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-УІ (далі - Закон № 2453-УІ) в редакції Закону від 14 березня 2014 року № 887-УІІ було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-УП (а саме п. п. 1 п. 28 цього Закону), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, виключено вказану статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів.

Законом України від 12.02.2015 № 192-VІІІ «Про забезпечення права на справедливий суд» було викладено в новій редакції Закон № 2453-VI, при цьому виплату вихідної допомоги судді при виході у відставку не передбачено.

Таким чином право, яке раніше було передбачене частиною першою статті 136 Закону № 2453-VI, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, законодавчо було виключено, до ухвалення нового Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 із Закону № 2453-УІ, Конституційним Судом України не приймалося, а отже з 01 квітня 2014 року судді, які виходять у відставку, не мають права на отримання вихідної допомоги.

Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає увагу на те, що Конституційний Суд України рішенням від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, визначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відтак, вихідна допомога описана зазначеним рішенням Конституційного Суду України є конституційною гарантією соціально - економічного статусу суддів, в тому числі суддів ВАС України, в розумінні визначеного п. 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-УІІІ визначення «гарантії суддів».

Вказаним рішенням визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення статей 103, 109, 136, 137, абзацу 4 пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону № 2453-VІ.

На підставі вище зазначеного колегія суддів звертає увагу на те, що відмова виплати вихідної допомоги позивачеві, зумовлена внесенням змін до Закону № 2453-VI та відсутністю в цьому Законі норми, яка б передбачала таку виплату.

Та приходить до висновку, що дії ВАС України не можуть вважатися протиправними, оскільки на момент виходу позивача у відставку чинним законодавством йому не передбачено такої виплати, як вихідна допомога, а тому відсутні правові підстави для її виплати відповідачем.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до не правильного висновку щодо задоволення позовних вимог, а тому постанова суду першої інстанції має бути скасована з постановлянням нової про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі, його висновки не відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, тому постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Вищого адміністративного суду України - задоволити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 20 лютого 20118 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

Н.М. Троян