Справа № 825/348/18
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2018 року м. Чернігів Справа № 825/348/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Начальника відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Ніжинська міська рада Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

18.01.2018 ОСОБА_1 (далі -ОСОБА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Начальника відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Ніжинської міської ради (далі - відповідач) та просить зобов'язати відповідача надати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва на земельній ділянці, загальною площею 0,7509 га, яка розташована в АДРЕСА_1, згідно поданої заяви від 13.12.2017.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з квітня 2017 року він подає до Відділу містобудування та архітектури Виконавчого комітету Ніжинської міської ради (далі - Відділ) заяви про отримання містобудівних умов та обмежень, з додатками, визначеними частиною третьою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», але відповідач кожного разу надає відповідь про відмову у їх наданні, вказуючи на різні підстави. Зазначив, що надана відповідачем 19.12.2017 відмова не ґрунтується на нормі вказаного Закону, а наявні у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку помилки, не є підставою для відмови у видачі містобудівних умов. А тому вважає, що відповідач необґрунтовано обмежує його право на отримання містобудівних умов та обмежень.

Ухвалою суду від 23.01.2018 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено її до розгляду.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що доданий позивачем до заяви про видачу містобудівних умов та обмежень Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містив повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою/оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях, а саме: невірне місце розташування земельної ділянки допущеної у координатах поворотних точок меж земельної ділянки. Для виправлення вказаної помилки ОСОБА_1 було рекомендовано виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та звернутись до територіального органу Держгеокадастру відповідно до місця розташування земельної ділянки із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру. Зазначена у Витязі з Державного земельного кадастру інформація виявила недостовірні відомості у документі, що посвідчує право користування земельною ділянкою.

З огляду на зазначене, начальником Відділу надіслано позивачу листа, згідно якого йому не відмовлялося у наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об'єкта будівництва, а вказувалося на необхідність виправлення вказаних у Витязі з Державного земельного кадастру помилок, у зв'язку з чим повернуто документи заявнику на доопрацювання. Зазначив, що рішень щодо відмови ОСОБА_1 у формі наказу щодо надання містобудівних вимог та обмежень відповідач не приймав.

Ухвалою суду від 23.01.2018 до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Ніжинську міську раду Чернігівської області.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень по справі не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі, враховуючи таке.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель від 17.10.2003, укладеного між ВАТ ЕК «Чернігівобленерго» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), позивачу на праві приватної власності належить комплекс нежитлових будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 7800 кв.м. (а.с. 21).

Відповідно до Витягу від 24.12.2003 № 2406101, право власності позивача на вищевказаний комплекс відображене в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (р/н 2852773) (а.с. 22).

03.08.2005 між Ніжинською міською радою в особі голови ОСОБА_2 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі (строк дії - 49 років), відповідно до умов якого позивачу передано у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - комерційного використання, яка знаходиться у АДРЕСА_1. Загальна площа земельної ділянки - 0,7509 га, у тому числі 0,1901 га - під будівлею, 0,5608 га - господарчий двір (а.с. 10-13).

Відповідно до відмітки, вказаний договір зареєстрований у Ніжинському міському відділі Чернігівської регіональної філії ДП «Центр державного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Державному реєстру земель вчинено запис від 05.08.2005 за № 375.

Згідно умов договору зазначена земельна ділянка передана ОСОБА_1, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 03.08.2005 (а.с. 14). Крім того, проведено встановлення на місцевості меж земельної ділянки (ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі не виявлено) та погодження меж земельної ділянки із землевласниками та землекористувачами суміжних земельних ділянок (спірних питань не виявлено), про що складено відповідні акти (а.с. 13, 15)

13.12.2017 ОСОБА_1 звернувся до Відділу із заявою на видачу містобудівних умов і обмежень для проектування об'єкта будівництва на земельній ділянці загальною площею 07509 га, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Листом від 19.12.2017 за № 10-37/404 Відділ повідомив позивача, що тимчасово надання містобудівних умов та обмежень для проектування об'єкта будівництва на вищевказаній земельній ділянці не є можливим у зв'язку з неподанням визначених ч. 3 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, а саме: у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку включено повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, документації із землеустрою/оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях: не вірне розташування земельної ділянки, допущеної у координатах поворотних точок меж земельної ділянки. Враховуючи наведене, документація була повернута ОСОБА_1 на доопрацювання для усунення виявлених порушень (а.с. 24).

Вважаючи, що відповідач неправомірно не видав містобудівні умови та обмеження на підставі наданих документів, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом

Частиною 2 статті 19 Конституції України та статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначає Закон України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 6 Закону № 3038 до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад.

Згідно із пунктом 9 частини першої статті 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належать власні (самоврядні) повноваження щодо надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок.

Статтею 29 Закону № 3038 встановлено, що однією зі складових частин вихідних даних на проектування є містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.

Відповідно до статті 1 Закону № 3038 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією. Містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону № 3038 фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

За приписами частини першої статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Таким чином, проектування об'єкта будівництва на земельних ділянках здійснюється, у тому числі, їх орендарями, виключно в межах їх цільового призначення. Отже, враховуючи, що позивач є законним орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, він має право реконструювати нежитлові приміщення на вказаній земельній ділянці в межах її цільового призначення.

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону № 3038 містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.

Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об'єкта будівництва.

Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 до заяви на видачу містобудівних умов та обмежень було додано: копію документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою (договір оренди землі від 03.08.2005); копію документа, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; оригінал витягу із Державного земельного кадастру від 04.12.2017 № НВ-017; викопіювання з топогрофо-геодезичного плану М 1:2000; містобудівний розрахунок.

Тобто, наданий ОСОБА_1 до Відділу пакет документів відповідав вищевказаним вимогам законодавства.

Частиною четвертою статті 29 Закону № 3038 визначено виключні підстави для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень, а саме: 1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень; 2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; 3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відмова у наданні містобудівних умов та обмежень здійснюється шляхом направлення листа з обґрунтуванням підстав такої відмови відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, що не перевищує встановлений строк їх надання.

Як вбачається з матеріалів справи та відзиву, підставою для повернення наданих позивачем документів на доопрацювання стало повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, документації із землеустрою/оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях (витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку), а саме: не вірне розташування земельної ділянки, допущеної у координатах поворотних точок меж земельної ділянки.

Однак, вказана помилка не може бути належною підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі містобудівних умов та обмежень, оскільки ним подано до Відділу весь визначений частиною третьою статті 29 Закону № 3038 перелік документів, а наміри забудови відповідали вимогам містобудівної документації на місцевому рівні. Крім того, у документах, що посвідчують право користування земельною ділянкою (договір оренди землі від 03.08.2005) та право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (договір купівлі-продажу комплексу нежитлових будівель від 17.10.2003), недостовірних відомостей виявлено не було. Суд звертає увагу, що витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.12.2017 № НВ-017 не містить відомостей, які б суперечили вище переліченим документам щодо площі земельної ділянки, юридичної адреси, цільового призначення, тощо. Крім того, чинне законодавство України не містить обов'язку орендаря у випадку виявлення помилки, допущеної у документації із землеустрою, за власні кошти виготовляти технічну документацію із землеустрою, в даному випадку щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи наведене, суд зазначає, що Відділ, повертаючи ОСОБА_1 документи, надані для оформлення містобудівних умов та обмежень, на доопрацювання, діяв необґрунтовано, не в межах повноважень та у спосіб, визначений Законом № 3038, а тому позовні вимоги слід задовольнити та зобов'язати відповідача надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва на земельній ділянці загальною площею 0,7509 га, яка розташована в АДРЕСА_1, згідно поданої заяви від 13.12.2017.

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 звертається до Відділу з відповідними заявами на видачу містобудівних умов та обмежень з квітня 2017 року, однак відповідач весь час повертає надані документи з різних підстав, що підтверджується листами Відділу: від 03.04.2017 № 10-37/84, від 09.09.2017 № 10-37/111, від 11.10.2017 № 10-38/45, від 20.10.2017 № 10-37/323 та від 27.10.2017 № 10-38/46 (а.с. 26-30).

Також, слід зазначити, що обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача як зобов'язання надати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва на земельній ділянці не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки за відсутності передбачених законом підстав для відмови в наданні містобудівних умов та обмежень Відділ зобов'язаний надати ОСОБА_1 містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва вказаної земельної ділянки.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Реалізацією відповідачем своїх дискреційних повноважень при наданні містобудівних умов та обмежень буде вважатися визначення відповідачем змісту таких умов та обмежень.

Крім того, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одночасно, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

При цьому судом враховується, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

У рішенні від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Оцінюючи дії відповідача щодо повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання на предмет їх відповідності вимогам, встановленим частиною другою статті 19 Конституції України, виходячи при такій оцінці з критеріїв, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне вказати, що відмовляючи позивачу у видачі містобудівних умов та обмежень з вищевказаних підстав, відповідачем порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи результатів державного нагляду.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, повертаючи ОСОБА_1 документи на доопрацювання та не надаючи містобудівні умови та обмеження, діяв не на підставі, не у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись статтями 241-243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Зобов'язати Відділ містобудування та архітектури Виконавчого комітету Ніжинської міської ради (пл. ім. І.Франка, 1, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600) надати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_2, 16604) містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва на земельній ділянці загальною площею 0,7509 га, яка розташована в АДРЕСА_1, згідно поданої заяви від 13.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12 лютого 2018 року.

Суддя С.В. Бородавкіна