Справа № 509/2966/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 509/2966/17

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Кочко В.К.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шеметенко Л.П.

судді Потапчука В.О.

судді Семенюка Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопільського районного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року про повернення адміністративного позову по справі №509/2966/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника Головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель ОСОБА_2, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель ОСОБА_3, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанов та приписів, закриття справи,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення від 25.07.2017 року №252-ДК/0068По/08/01/-17, №252-ДК/0069По/08/01/-17; справи про адміністративні правопорушення закрити; скасувати приписи від 28.07.2017 року №252-ДК/0095Пр/03/01/-17, №252-ДК/0096Пр/03/01/-17.

Ухвалою Овідіопільського районного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 3 ст. 108 КАС України, а саме через не усунення недоліків позовної заяви, яку було залишено без руху.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права та направлення справи для продовження розгляду.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Даним законом були внесені зміни, зокрема, до Кодексу адміністративного судочинства України.

За нормами ч.3 ст.3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.10 розділу VII Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановив, що вказаний позов подано без додержання вимог, встановлених ст. 106 Кодексу, а саме до позовної заяви не додано документ про оплату судового збору за її подання, копій позовної заяви разом із документами, що приєднуються до неї, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, у звязку із чим постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху із встановленням строку для усунення цих недоліків до 28.08.2017 року.

22.08.2017 року на виконання вимог ухвали судді про залишення без руху позовної заяви позивач звернувся із заявою про усунення недоліків позову, додавши до неї копії позовної заяви разом із документами, що приєднуються до неї, відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Також, у заяві позивач зазначив про відсутність у нього підстав для оплати судового збору за цим позовом, оскільки у справах про оскарження рішень про притягнення до адміністративної відповідальності особа не повинна сплачувати судовий збір.

Ухвалою Овідіопільського районного суду Одеської області від 23 серпня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто позивачу.

Ухвалою Овідіопільського районного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року виправлено описку у вступній частині ухвали суду та правильною слід вважати дату винесення ухвали суду про повернення адміністративного позову 30 серпня 2017 року, замість неправильної 23 серпня 2017 року.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд дійшов висновку про не усунення недоліків позову в повному обсязі у встановлений термін.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для повернення позову ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 108 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Згідно із ч. 3 ст. 108 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, позовна заява повертається позивачеві.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

З огляду на аналіз наведених норм вбачається, що метою залишення позову без руху є усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.

При цьому, особа, яка подала позов не у відповідності вимогам ст. 106 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), має бути обізнана про недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і строк, встановлений для усунення недоліків.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалі про залишення позову без руху судом не було зазначено, у який порядок та спосіб позивач має привести свій позов у відповідність до вимог ст. 106 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

На думку колегії суддів, недоведеність позивачу способу і порядку усунення недоліків позовної заяви виключає обставини, за наявності яких адміністративний позов повертається позивачу на підставі ч. 3 ст. 108 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП визначено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

За правилами ч. 4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди і оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Отже, відповідно до положень ст. 288 цього Кодексу у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення (проступку), передбаченого КУпАП, суб'єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати платежу, який має справлятися за подання позовної заяви, скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) чи до суду.

За нормами ч. 4 ст. 288 КУпАП видом платежу, від якого звільняються особи, що оскаржують постанову про накладення адміністративного стягнення, встановлено державне мито.

На час виникнення спірних правовідносин, за звернення до суду у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління сплачують інший вид платежу - судовий збір, правові засади справляння якого, платники, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, як зазначено вище, встановлені Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 4, 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI серед осіб, які мають сплачувати судовий збір або мають пільги щодо його сплати, та об'єктів справляння судового збору немає таких, які б мали його сплачувати за подання заяви на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення та які б постанову про адміністративне правопорушення відносили до об'єктів справляння судового збору.

У взаємозв'язку зі ст. 288 КУпАП цей Закон не встановлює підстав, умов, вимог, пільг щодо сплати судового збору чи державного мита органом (посадовою особою), який наклав адміністративне стягнення і який з огляду на своє процесуальне становище відповідача не підпадає і не може підпадати під категорію суб'єктів, що можуть оскаржити своє ж рішення про накладення адміністративного стягнення.

Ретроспективний аналіз встановленого статтею 288 КпАП права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження та підстави звільнення від сплати державного мита встановлені і діють в редакції Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху». Положення зазначеної статті у цій редакції з урахуванням окремих змін та доповнень, що в основному не зачіпають положень щодо порядку оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, є чинними й діють з 16 листопада 2008 року.

За Декретом Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 21 січня 1993 року № 7-93 (у редакції, чинній до набрання чинності Законом України від 08.07.2011 року №3674-VI) державне мито справлялось із: 1) позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили.

Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.

З 11.11.2011 року набрав чинності Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, який із цієї дати не припинив дію законодавчих актів, які передбачали пільгу щодо сплати судового збору за подання заяви про розгляд в порядку адміністративного судочинства окремих видів рішень органів державної влади, як-от правила ч. 4 ст. 288 КУпАП.

Отже, за системного та нормативного підходу до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов'язаних зі сплатою судового збору, колегія суддів вважає за необхідне вказати на те, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст. 287, 288 КУпАП, ст.ст. 2-4 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору, а тому на цій підставі не повинен сплачувати судовий збір при зверненні до суду.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2017 року у справі №298/1232/15-а, а отже в силу ст. 244-2 КАС України є обовязковою та має бути врахована судами при застосуванні відповідного нормативно-правового акту у правовідносинах.

Колегія суддів зазначає, що предметом спору у даній справі є протиправність постанов у справі про адміністративне правопорушення та приписів про усунення порушень у сфері використання земельних ділянок.

Отже, за цим позовом позивачем оскаржено рішення субєкта владних повноважень, які не є обєктом справляння судового збору, а також рішення, а саме приписи від 28.07.2017 року №252-ДК/0095Пр/03/01/-17, №252-ДК/0096Пр/03/01/-17, у разі оскарження в судовому порядку яких позивач має сплати судовий збір, тобто за дві позовні вимоги немайнового характеру.

Відповідно до п.п. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, ставка судового збору встановлюється у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року було установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, розмір судового збору за подання фізичною особою до адміністративного суду позову немайнового характеру становив на день подання позову 1 280 грн.

Статтею 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI ОСОБА_1 не звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому при поданні до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянт має додержуватись правил, встановлених ч. 6 ст. 187 КАС України, п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI.

Таким чином, доводи апелянта про те, що вимоги його заяви в частині оскарження приписів контролюючого органу не підпадають під обєкт справляння судового збору є необґрунтованими.

Водночас, оскільки висновок суду першої інстанції про неусунення недоліків позову ґрунтується на неправильному застосуванні норм процесуального права, а саме суд, в порушення ч. 1 ст. 108 КАС України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) не зазначив, у який спосіб і порядок мають бути усунуті недоліки заяви, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовано норми процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325,328,329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Овідіопільського районного суду Одеської області від 30 серпня 2017 року скасувати.

Справу направити до Овідіопільського районного суду Одеської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.02.2018 р.

Головуючий, суддя: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк