Справа № 2а-11980/11/2070
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2018 року

Київ

справа №2а-11980/11/2070

адміністративне провадження №К/9901/4148/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 2а-11980/11/2070

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Форвард» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про скасування розпорядження, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на постанову Харківського окружного адміністративного суду, прийняту 12 червня 2014 року у складі колегії суддів: головуючого судді Заічко О.В., суддів Піскун В.О., Ізовітової-Вакім О.В. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду, прийняту 13 жовтня 2014 року у складі колегії суддів: головуючого судді Шевцової Н.В., суддів Макаренко Я.М., Мінаєвої О.М.,

УСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Форвард» (далі - ТОВ), у позовній заяві заявив вимогу скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Держфінпослуг) про усунення порушень вимог законодавства.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 28 травня 2014 року замінено відповідача - Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України на належного відповідача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року, позов задоволено. Скасовано розпорядження Держкомфінпослуг від 30 березня 2011 року № 109/42/2 про усунення порушень вимог законодавства, винесене стосовно ТОВ.

Як встановлено, 17 жовтня 2005 року ТОВ було отримано ліцензію на провадження діяльності з адміністрування недержавних пенсійних фондів.

16 лютого 2006 року між ТОВ та Непідприємницьким товариством (неприбутковою організацією) «Відкритий недержавний пенсійний фонд «Статус» (далі - НПФ) укладено договір, відповідно до якого ТОВ взяло на себе обов'язки щодо адміністрування недержавного пенсійного фонду.

04 жовтня 2008 року закінчився термін дії виданої ТОВ ліцензії на провадження діяльності з адміністрування недержавних пенсійних фондів, у зв'язку з чим припинив дію також і договір про адміністрування.

ТОВ листом від 15 грудня 2008 року звернулось до Голови Держфінпослуг, у якому повідомило про закінчення строку дії ліцензії, відсутність наміру отримувати безстрокову ліцензію про те, що НПФ не знайшов нового адміністратора. ТОВ звернулось із проханням призначити нового адміністратора для НПФ та надати можливість передати систему обліку новому адміністратору.

Крім того, позивач просив, у разі, якщо Держфінпослуг не має можливості призначити нового адміністратора, дати роз'яснення щодо того, якими нормативними актами ТОВ слід керуватись, зокрема, у питанні складання та подання звітності адміністратора та інших обов'язків адміністратора.

Враховуючи, що контролюючі органи можуть кваліфікувати правовідносини ТОВ та НПФ як здійснення ліцензійної діяльності без ліцензії, ТОВ просило дати роз'яснення його статусу у зазначеній ситуації.

У відповідь на лист ТОВ Держфінпослуг надіслало відповідь від 26 січня 2009 року, у якій зазначило, що вказані ТОВ обставини самі по собі не є підставою для призначення тимчасового адміністратора.

Водночас, Держфінпослуг нагадало, що за провадження господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без відповідної ліцензії, законодавством встановлена відповідальність.

У відповіді також зазначено, що ТОВ необхідно привести його діяльність у відповідність до закону, зокрема, здійснити передачу системи персоніфікованого обліку адміністратору, з яким фонд уклав відповідний договір на адміністрування.

04 березня 2011 року Держфінпослуг проведена планова інспекція ТОВ, складено акт, у якому встановлено порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг.

30 березня 2011 року Держфінпослуг було видано оскаржене у цій справі розпорядження від № 109/42/2 про усунення порушень вимог законодавства, яке полягає у тому, що ТОВ після закінчення строку дії ліцензії на провадження діяльності з адміністрування недержавних пенсійних фондів не продовжував виконання своїх функцій адміністратора, хоча такий обов'язок покладено на адміністратора до моменту передачі системи персоніфікованого обліку учасників недержавного пенсійного фонду новому адміністратору.

Суди у цій справі виходили з того, що відповідач не довів правомірності та обґрунтованості свого розпорядження.

У касаційній скарзі відповідач заявив вимогу про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що заміна відповідача у цій справі правонаступником відбулась неправомірно, оскільки Нацкомфінпослуг не є правонаступником Держфінпослуг, так як це нормативно не визначено. Нацкомфінпослуг не приймало оскаржуваного розпорядження.

Заперечення проти касаційної скарги не надходили.

Суд, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Згідно з частинами 1, 2 статтею 26 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» передача системи персоніфікованого обліку учасників недержавних пенсійних фондів та відповідної документації може здійснюватися адміністратором у разі розірвання договору, укладеного ним з радою пенсійного фонду, ліквідації, реорганізації адміністратора, анулювання ліцензії, виданої адміністратору, відповідно до цього Закону.

Адміністратор зобов'язаний забезпечити передачу в повному обсязі системи персоніфікованого обліку учасників недержавних пенсійних фондів та відповідної документації після отримання від ради пенсійного фонду або національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, повідомлення про обраного чи тимчасово призначеного нового професійного адміністратора. До передачі системи персоніфікованого обліку учасників недержавних пенсійних фондів та відповідної документації адміністратор зобов'язаний продовжувати виконання своїх функцій.

Отже, частиною першою вказаної норми встановлено випадки, коли може здійснюватись передача адміністратором системи персоніфікованого обліку, серед яких відсутні припинення договору з адміністратором та/або закінчення строку дії ліцензії.

Позивач під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій звертав увагу, що існує прогалина у законодавстві, а саме не регламентовано наслідки закінчення терміну дії ліцензії та припинення у зв'язку з цим дії договору на адміністрування.

Частиною 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

За загальним правилом аналогія закону спирається на схожість, подібність відносин, які врегульовані законом і які є предметом розгляду, але не врегульовані законом. Крім зовнішньої подібності, для застосування аналогії також необхідна констатація, що ці випадки є ціннісно рівними. Деякі розбіжності у фактичному складі цих відносин не повинні вплинути на рішення, як несуттєві. Лише спільні ознаки повинні бути визнані як необхідні передумови для висновку за аналогією.

З урахуванням зазначеного, у разі припинення договору з адміністратором та/або закінчення строку дії ліцензії належить за аналогією застосовувати норму частини 1 статті 26 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», яка у подібних випадках передбачає можливість передачі адміністратором системи персоніфікованого обліку учасників недержавних пенсійних фондів та відповідної документації.

Цей висновок зумовлений тим, що такі юридичні факти, як припинення договору з адміністратором, закінчення строку дії ліцензії є схожими, подібними до розірвання договору, анулювання ліцензії. Отже, використання аналогії у цьому випадку узгоджується з уявленням про системність та внутрішню послідовність права: якщо б закон передбачав цей випадок, то внормував би його так само, як унормовані схожі з ним по суті випадки.

Отже, суд зазначає, що ТОВ у спірних правовідносинах не може бути позбавлене можливості передати системи персоніфікованого обліку за умови призначення нового адміністратора.

Стосовно обов'язку (а не права) ТОВ, у ситуації, що склалась, продовжувати виконання функцій адміністратора до моменту передачі системи персоніфікованого обліку суд виходить із такого.

Частина 2 статті 26 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», на відміну від частини 1 цієї статті, передбачає випадок, у якому в адміністратора виникає обов'язок (а не право) передати системи персоніфікованого обліку. Він виникає у разі отримання від ради пенсійного фонду або національної комісії повідомлення про обраного чи тимчасово призначеного нового професійного адміністратора.

Саме у вказаному випадку, за змістом вказаної норми, виникає обов'язок адміністратора продовжувати виконання своїх функцій до передачі системи персоніфікованого обліку.

Однак, у спірних правовідносинах ТОВ не отримувало повідомлення про обраного чи тимчасово призначеного нового професійного адміністратора, у зв'язку з чим відсутній обов'язок адміністратора продовжувати виконання своїх функцій до передачі системи персоніфікованого обліку.

За таких обставин, відповідач помилково дійшов висновку про порушення ТОВ законодавства, яке полягає у непродовженні виконання функцій адміністратора до моменту передачі системи персоніфікованого обліку учасників недержавного пенсійного фонду новому адміністратору.

Суд не може погодитись із доводами, зазначеними у касаційній скарзі, що Нацкомфінпослуг не є правонаступником Держфінпослуг.

Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1069/2011 ліквідовано Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України.

Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1070/2011 утворено Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та затверджено Положення про цю Комісію.

Відомості про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесені 20 лютого 2012 року.

Положенням про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-III, зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо національних комісій, що здійснюють державне регулювання природних монополій, у сфері зв'язку та інформатизації, ринків цінних паперів і фінансових послуг» від 07 липня 2011 року № 3610-VI, визначено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Таким чином, повноваження та функції щодо державного регулювання ринків фінансових послуг, що здійснювалися Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України як спеціально уповноваженим органом державної влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг, здійснюються, після набуття відповідних повноважень, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Аналіз правових норм свідчить, що процесуальне правонаступництво відбувається також при ліквідації суб'єкта владних повноважень, оскільки визначальним у статусі цього суб'єкта є повноваження. Тому правонаступником ліквідованого органу є той орган, до повноважень якого входить здійснення владних управлінських функцій у відповідних правовідносинах.

Суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення, правильно застосувавши норми матеріального права та не допустили порушень норм процесуального права, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12 червня 2014 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2014 року у справі № 2а-11980/11/2070 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

М.М. Гімон

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду