Справа № 496/4537/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 496/4537/17

Категорія: 3.3 Головуючий в 1 інстанції: Горяєв І.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року по справі за позовом Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Біляївське РВ ГУ ДМС України в Одеській області, звернувся до суду з позовом про затримання громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення за межі України до країни походження відповідно до п.1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»; затримати громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1 з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як шість місяців (180 діб) з поміщенням до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, відповідно до ч.2 ст. 183-7 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач проживає без документів на право проживання в Україні та ухиляється від виїзду з території України, чим порушує вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012 року. Під час перебування в Україні громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчинила адміністративне порушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, у зв'язку з чим 05.08.2017 року Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області відносно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено адміністративний протокол відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення правил перебування іноземців та ОБГ на території України, а саме: статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011р. № 3773-VІ та 15.07.2017 року керівництвом Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано її покинути територію України у термін до 04.09.2017 року. 12.12.2017 року було встановлено, що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішення про примусове повернення з території України від 04.09.2017 року не виконала та ухиляється від виїзду за межі території України., тобто на теперішній час є нелегальним мігрантом. Дозволу на працевлаштування в Україні, приймаючої сторони, близьких родичів в Україні, власного житла та будь-яких документів відповідач не має, за отриманням статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту на території України до підрозділів ДМС України не зверталася. Зазначає, що існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року - позов задоволено.

Затримано громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк необхідний для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України але не більше як на 6 (шість) місяців.

Примусово видворено за межі України громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанову звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі, представник громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року -скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивачем було порушено право відповідача на користування послугами перекладача, оскільки вона не володіє українською мовою. Крім того, позивачем в процесі розгляду справи не надано жодних доказів ухилення відповідача від виїзду після прийняття рішення про повернення, або наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання такого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу, Головне управління ДМС України в Одеській області вказав на ті факти, що відповідач досить давно перетнув державний кордон України, в подальшому проживав на території України без документів на право проживання в Україні, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, та досі не виїхав з території України, то зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення, не має документів для перетинання державного кордону України на законних підставах і тому не має можливості та бажання на даний час здійснити виїзд з території України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.12.2017 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» на території обслуговування Усатівського відділення поліції Біляївського ВП ГУНП в Одеській області за адресою АДРЕСА_1, було виявлено громадянку Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доставлено до Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області.

Уповноваженою особою Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області відносно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МОД 072415 від 05 серпня 2017 року, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, а саме: ухилення від виїзду з території України після відповідного терміну перебування та постановою про накладення адміністративного стягнення серія ПН МОД 072415 від 12.12.2017 р. за вчинення вказаного правопорушення накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

05 серпня 2017 року Біляївським РВ ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення № 13 про примусове повернення в країну походження громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобов'язано її покинути території України у термін до 04.09.2017 року (а.с.11-13).

У рішенні вказано, що відповідач у зв'язку з відсутністю документів на право проживання в Україні знаходиться на території України безпідставно.

Згідно наявної в матеріалах справи розписки, ОСОБА_1. зобов'язалася не пізніше 04.09.2017 року залишити територію України (а.с.15), але у вказаний термін відповідачем не вжито ніяких заходів щодо своєчасного виїзду, чим порушено правила перебування в Україні.

Вказане рішення відповідач отримав 05.08.2017 р. про свідчить підпис останньої про отримання.

Рішення відповідачем не оскаржувалося та установлений строк, без поважних причин не виконано.

Відповідачем не надано доказів поважності причин невиконання рішення від 05.08.2017 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач знаходиться на території України незаконно, ухиляється від виїзду з України, законних підстав перебування його на території України судом не встановлено, а тому вимоги Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України ОСОБА_1. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обгрунтованим з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства врегульовано ст.183-7 КАС України ( чинного на час спірних правовідносин), відповідно до п.3 ч.2 якої у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців (ч.7 ст.183-7 КАС України).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Зокрема, згідно до ч. 4 ст. 26 Закону рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частина 6 ст. 26 Закону передбачає, що контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

З метою контролю за виконанням іноземцем та особою без громадянства рішення про примусове повернення службові особи органу охорони державного кордону чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, можуть супроводжувати такого іноземця та особу без громадянства по території України.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону у разі прийняття рішення про примусове повернення в паспортному документі іноземця або особи без громадянства скасовується віза і вилучаються документи, що підтверджують законні підстави перебування в Україні.

У відповідності до ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Частина 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачає, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У відповідності до ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до ч. 8 ст. 30 Закону положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Отже, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Статтею 31 Закону № 3773-VI наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Оскільки відповідач, громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконала в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; у відповідача відсутні документи на право перебування на території України, а також легального перетину державного кордону України; відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" відсутні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої про наявність підстав для примусового видворення громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 за межі території України.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо порушення прав громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1., передбачених ч. 2 ст. 15 КАС України, а саме не надання можливості особі, яка не володіє мовою, якою здійснюється адміністративне судочинство, користуватися рідною мовою або мовою, якою вона володіє, спростовуються матеріалами справи, з огляду на таке.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що пояснення ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1, від 05.08.2017 року стосовно обставин перетину кордону України та знаходження на території України (а.с.7) надавала російською мовою, та заявила, що в участі перекладача не нуждається.

Крім того, згідно протоколу про адміністративне затримання від 12.12.2017 р. за ч.2ст.263 КУпАП, вбачається що громадянка Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, власноруч підтвердила, що володіє російською мовою та послуги перекладача не потребує. Цей протокол складено в присутності двох понятих та підписано без будь яких зауважень, в тому числі і самою затриманою (а.с.17).

Крім того, в протоколі про адміністративне правопорушення від 12.12.2017р. відносно громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, містяться її пояснення, зроблені власноруч, стосовно того, що вона вчасно не покинула територію України у зв'язку з відсутністю коштів. Дані пояснення свідчать також про те, що відповідач була обізнаною про рішення про примусове повернення та свій обов'язок покинути територію України.

З паперового носія журналу судового засідання від 13 грудня 2017 року при розгляді справи в суді першої інстанції, вбачається що відповідач особисто приймала участь у судовому засіданні, надавала відповіді на запитання суду та зазначила, що права учасника справи їй зрозумілі та мову судочинства вона розуміє (а.с.27).

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачем розписку про обов'язок покинуту територію України надано під впливом тиску та шантажу є безпідставними, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апелянта стосовно того, що про затримання іноземця - громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 не було повідомлено Надзвичайного і Повноважного Посла Республіки Узбекистан та прокурора Одеської області також є необґрунтованим, оскільки матеріали справи містять такі повідомлення ( а.с. 14, 21).

Крім того, той факт що під час перебування у пункті тимчасового перебування іноземця відповідачем було подано заяву про визнання її особою, яка потребує додаткового захисту ніяким чином не впливає на правомірність прийнятого рішення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не має документів, що дають право на виїзд за межі України, ухилився від виконання рішення про його примусове повернення, не має постійного місця проживання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення та існує ризик його втечі, а тому клопотання про затримання відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини в адміністративній справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального при дотриманні норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. т. 241, 242, 243, 288, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 13 грудня 2017 року по справі за позовом Біляївського РВ ГУДМС України в Одеській області до громадянки Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного судового рішення 15.02.2018р.

Суддя-доповідач:

Судді: