Справа № 808/4110/17
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2018 року о/об 17 год. 09 хв.Справа № 808/4110/17 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі за правилами спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, кв.156; )
до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (69032, м.Запоріжжя, вул.Північне шосе, буд.25; )
про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИВ:
Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (надалі - позивач, ПАТ "Укрзалізниця") звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (надалі - відповідач, ГУ Держпраці у Запорізькій області), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Припис №08-01-561/0431-0348 від 20.11.2017.
У позові (а.с.4-5) зазначено, що головним державним інспектором Головного управління Держпраці у Запорізький області Трещук Ю.Ф. здійснено інспекційне відвідування Структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (надалі за текстом позову - Дирекція). Розпорядчим документом щодо здійснення перевірки був наказ від 09.11.2017 №2302. За результатами інспекційного відвідування складено Акт №08-01-561/0431 з якого вбачається, що Дирекцією при прийнятті рішення про звільнення машиніста бульдозера 6 розряду дирекції ОСОБА_1 за ч.3 ст.36 Кодексу законів України про працю (надалі - КЗпП України) не врахувало вимоги ч.3 ст.119 КЗпП України. За розглядом Акт перевірки позивачем підписано із запереченнями від 16.11.2017 за №ДН-3-04/679, які надані головному інспектору Держпраці. Так, за розглядом заперечень відповідачем надано відповідь від 20.11.2017, якою відповідач не погоджується з запереченнями позивача. Так, 20.11.2017 відповідачем видано Припис №08-01-561/0431-0348, де приписано усунути порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпП України. Позивач вважає Припис №08-01-561/0431-0348 від 20.11.2017 незаконним та таким що підлягає скасуванню. Машиніст бульдозера 6 розряду відновного поїзда №7 станції Запоріжжя-2 структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" ОСОБА_1 звільнений за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом згідно наказу №835/ос від 05.10.2017. На думку головного державного інспектора Держпраці позивачем при звільненні не дотримані вимоги ч.3 ст.119 КЗпП України, тобто позивач не повинен був закінчувати трудові відносини з названим працівником, а тільки увільнити його від виконання його трудових обов`язків, зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на весь час дії контракту про військову службу. Однак, на думку позивача, норми ч.3 ст.119 КЗпП України на ОСОБА_1 не розповсюджуються. Отже, саме особливості проходження ОСОБА_1 військової служби є підставою виникнення цього спору та пов`язано із початком та закінченням особливого періоду. Позивач посилаючись на приписи абз.11 ст.1 Закону України №1932-ХІІ від 06.12.1991 "Про оборону України", ст.1 Закону України №3543-ХІІ від 21.10.1993 "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" наполягає на тому, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Час мобілізації, визначений в Указах Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, від 06.05.2014 №454/2014, від 21.07.2014 №607/2014, від 14.01.2015 №15/2015. Враховуючи вищезазначені Укази Президента України, особливий період діяв: з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, з 20.01.2015 по 22.08.2015. Починаючи з 23.08.2015, особливий період не діє. А календарний строк контракту ОСОБА_1 розпочався 28.09.2017. В цей час закінчився строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації, а нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану, отже контракт укладено не на особливих умовах. Крім того, і сам укладений контракт не містить посилання на укладення його на час особливого періоду. Станом на 05.10.2017 особливий період не діяв, у зв`язку із чим у позивача були підстави для звільнення з займаної посади ОСОБА_1 на підставі п.3 ст.36 КЗпП України.
Позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.
Відповідачем надано до суду відзив на адміністративний позов (а.с.44-50), в якому зазначено, що в період з 09.11.2017 по 14.11.2017 ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено інспекційне відвідування ПАТ "Українська залізниця" з питань дотримання вимог законодавства України про працю (порядок звільнення; дотримання вимог ст.119 КЗпП України) на підставі звернення ОСОБА_2 в інтересах сина ОСОБА_1 . За результатами перевірки позивача, в останній день перевірки, 14.11.2017 в двох примірниках підписано Акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №08-01-561/0431, один примірник якого залишено позивачу. Вищезазначеним Актом зафіксовано порушення ч.3 ст.119 КЗпП України відносно машиніста бульдозера 6 розряду ОСОБА_1 , якого звільнено за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом (наказ №835/ос від 05.10.2017). Відповідач посилаючись на приписи ч.3 ст.119 КЗпП України, ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" вважає, що прийняття особи на військову службу не лише за імперативним рішенням уповноваженого державного органу, і за власним волевиявленням шляхом укладення контракту у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, надає такій особі право користуватись гарантіями, передбаченими ч.3 ст.119 КЗпП України. З 18 березня 2014 року в Україні настав особливий період. Згідно листа Генерального штабу Збройних Сил України від 12.05.2016 №716/1/352, адресованого Державній службі України з питань праці, незважаючи на те, що у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалось, воєнний стан не вводився, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду.
Відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.
09.11.2017 ГУ Держпраці у Запорізькій області видано Наказ №2302 на проведення інспекційного відвідування Структурного підрозділу «Запорізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у термін до 14.11.2017. На підставі Наказу оформлено Направлення на проведення інспекційного відвідування №1040 від 09.11.2017 (а.с.61-62).
За результатами інспекційного відвідування 14.11.2017 складено Акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №08-01-561/0431, в якому зазначено наступне: «… Машиніст бульдозера 6 розряду СП «Запорізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 був звільнений за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом (наказ №835/ос від 05.10.2017). Підставою для звільнення у наказі зазначено: Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України від 28.09.2017, довідка командира військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2017 №1928, витяг із наказу командира 25 окремої повітрянодесантної бригади від 28.09.2017 №151-РС. Як вбачається із умов Контракту він є строковим та укладений 28.09.2017 за погодженням сторін на 3 роки, а у разі настання особливого періоду - понад установлений строк Контракту, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої ст.23 та частиною восьмою ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Виходячи із системного аналізу: ст.119 КЗпП України, Закону України «Про оборону України», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України від 17.03.2014 №303 "Про часткову мобілізацію" …, затвердженого встановленим порядком, яким оголошено часткову мобілізацію, у зв`язку з чим в Україні настав особливий період; постанови Вищого адміністративного суд України від 16.02.2015 (справа №800/582/14), у якій зазначено, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду; листів Міністерства оброни України від 18.10.2016 №322/2/6917 та від 20.10.2016 №316/1/906 гарантії для працівників, прийнятих на військову службу за контрактом продовжують діяти на сьогоднішній час. Крім цього, відсутня особиста заява працівника про бажання звільнитися за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу за контрактом. Також, у повідомленні №4/2/1334 від 20.09.2017 Шевченківський районний військовий комісаріат довів до відома підприємства про гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України для працівників, що приймаються на військову службу за контрактом. Виходячи з викладеного, СП «Запорізька дирекція залізничних перевезень» РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» при прийнятті рішення про звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.36 КЗпП України не врахувало вимоги ч.3 ст.119 КЗпП України. …» (а.с.10-17).
Вказаний вище Акт перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальну страхування №08-01-561/0431 від 14.11.2017 підписано представником позивача із запереченнями.
У зв`язку з цими порушеннями головним державним інспектором ГУ Держпраці у Запорізький області Трещук Ю.Ф. винесено Припис №08-01-561/0431-0348 від 20.11.2017, який підписав особисто та отримав один примірник представник позивача Соколов В.Ю. (а.с.9).
У вказаному Приписі №08-01-561/0431-0348 від 20.11.2017, який є предметом спору у справі, зазначено порушення, аналогічні викладеним в Акті перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №08-01-561/0431 від 14.11.2017, та з посиланням на п.50 "Положення про Державну службу України з питань праці", затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 11.02.2015 №96, п.45 "Положення про Головне управління Держпраці у Запорізькій області", затверджене наказом Держпраці від 22.06.2017 №75, приписано: "Усунути порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпП України, - у подальшому не допускати порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпП України, відносно найманих працівників, на яких розповсюджується гарантії, передбачені зазначеною статтею. У строк до 20.12.2017 Вам необхідно письмово інформувати з наданням підтверджуючих документів про виконання вимог припису від 20.11.2017 №08-01-561/0431-0348 ГУ Держпраці у Запорізькій області за адресою: м.Запоріжжя, вул.Північне шосе, 25, тел.787-52-46. …".
Судом досліджено Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладений 28.09.2017 між ОСОБА_1 (військовослужбовець) та Міністерством оборони України на 3 роки (а.с.35-36, 64-65).
Відносно ОСОБА_1 першим заступником начальника дирекції залізничних перевезень Структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" Соколовим В.Ю. винесено Наказ №808/ос від 26.09.2017 згідно з яким: "… ОСОБА_3 , машиніста бульдозера (будівельні роботи) 6 розряду Відновного поїзда №7 станції Запоріжжя-2, увільнити від роботи з 26 09.2017 у зв`язку з відбуттям до військової частини для укладання контракту. Підстава: заява ОСОБА_1 , повідомлення №4/2/1334 від 20.09.2017 …" (а.с.66).
Відповідно до Наказу №835/ос від 05.10.2017 ОСОБА_1 , машиніста бульдозера (будівельні роботи) 6 розряду Відновного поїзда №7 станції Запоріжжя-2, звільнено з роботи з 05.10.2017 за п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку з вступом на військову службу контрактом (а.с.68).
Згідно з листом позивача (вих.№956 від 05.10.2017) на адресу ОСОБА_1 , за місцем його реєстрації, направлено повідомлення про звільнення (а.с.70).
Відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України від 12.05.2016 за №716/1/352 незважаючи на те, що у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалось, воєнний стан не вводився, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду (а.с.71).
Вирішуючи спір по суті суд, враховуючи викладене вище, виходить з наступного.
Надаючи правову оцінку діям ГУ Держпраці у Запорізькій області щодо винесення припису суд виходить з того, що згідно з п.1 "Положення про Державну службу України з питань праці", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №96 (надалі - "Положення про Державну службу України з питань праці"), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до п.4 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого 11.02.2015 постановою Кабінету Міністрів України №96: «4. Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: (…) 50) видає в установленому порядку роботодавцям, суб`єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні або за кордоном, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, фондам загальнообов`язкового державного страхування, виконавчим органам міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, а також центральним органам виконавчої влади обов`язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства з питань, які належать до компетенції Держпраці, та вносить пропозиції щодо накладення дисциплінарних стягнень на посадових осіб, винних у порушенні законодавства; (…).
Позивачем не оскаржуються порядок, спосіб та обставини, при яких видавався Припис №08-01-561/0431-0348 від 20.11.2017.
Стосовно порушень, які стали безпосередньою підставою для видачі Припису №08-01-561/0431-0348 від 20.11.2017 суд бере до уваги те, що згідно з ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: (…) 3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; (…).
Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів (ч.2 ст.119 КЗпП України).
Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими (ч.4 ст.119 КЗпП України).
Гарантії, визначені у частині третій цієї статті, в частині збереження місця роботи, посади не поширюються на осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився (ч.5 ст.119 КЗпП України).
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України №2232-XII від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Як передбачено п.2 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого 10.12.2008 Указом Президента України №1153/2008 (надалі - "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України"), громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також вищих навчальних закладах, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу. З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2. (…).
Згідно з п.15 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - контракт про проходження військової служби) - письмова угода, що укладається між громадянином і державою, від імені якої виступає Міністерство оборони України, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Як передбачено абз.1 п.2.16 розділу II "Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженої 10.04.2009 наказом Міністра оборони України №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, на військову службу за контрактом на посади рядового, сержантського, старшинського і офіцерського складу відбираються придатні до військової служби за станом здоров`я громадяни України, які виявили бажання проходити військову службу в Збройних Силах України та які відповідають вимогам, визначеним законодавством.
Згідно умов Контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, укладеного 28.09.2017 ОСОБА_1 з Міністерством оборони України, ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом під час дії особливого періоду на строк до його закінчення.
Відповідно до абз.4, 5 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ч.8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
За змістом наведених вище норм, з моменту оголошення мобілізації настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Указом Президента України №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» (затвердженим Законом України №1126-VІІ від 17.03.2014), постановлено: оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
Указами Президента України №454/2014 від 06.05.2014, №607/2014 від 21.07.2014, №15/2015 від 14.01.2015, які були затверджені Законами України від 06.05.2014 №1240-VІІ, від 22.07.2014 №1595-VІІ, від 15.01.2015 №113-VІІІ, також оголошувались та проводились часткові мобілізації.
Згідно з п.5 Указу Президента України №15/2015 від 14.01.2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України, зокрема, перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.
Відтак, з моменту прийняття Президентом України Указу №303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні настав особливий період: Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України №113-VІІІ від 15.01.2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.
Відповідно до абз.3 ч.4 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.
Тобто, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
Водночас, згідно з абз.6 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Особливий період настає з моменту оголошення мобілізації та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Під мобілізацією слід розуміти комплекс заходів, здійснюваних серед іншого з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
Звідси, особливий період не закінчується з моменту закінчення строку проведення мобілізації, який встановлюється у кожному окремому Указі Президента України. Закінчення періоду мобілізації не припиняє існування особливого періоду. Закінчення дії особливого періоду в країні пов`язане виключно з прийняттям Президентом України Указу про демобілізацію.
Оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відсутній Указ Президента України про оголошення демобілізації в розумінні ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», то прийняття ОСОБА_1 на військову службу за контрактом від 28.09.2017 мало місце під час дії особливого періоду, а тому позивач при вирішенні питання щодо звільнення ОСОБА_1 допустив порушення вимог ч.3 ст.119 КЗпП України.
Позивач невірно зрозумів зміст роз`яснення наданого Департаментом з питань праці Державної служби України з питань праці (вих.№2829/43/41/-зв-16 від 07.12.2016), в якому, також, зазначено: «… На підставі викладеного, місце роботи, посада та середній заробіток зберігаються за працівниками, які уклали контракт на строк: - до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації; - на шість місяців. …» (а.с.85-86). Позивач дійшов до хибної думки про те, що «починаючи з 23.08.2015, особливий період не діє».
З урахуванням приписів ч.2 ст.2 КАС України суд оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності приходить до висновку, що Припис №08-01-561/0431-0348 від 20.11.2017 прийнято відповідачем обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, розсудливо, а отже є правомірним.
У ст.19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на викладене вище, позовні вимоги ПАТ «Укрзалізниця» є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи позивача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.132 КАС України).
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 139, 243-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити.
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.255 КАС України.
Рішення суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.292, 295, 297 КАС України.

Рішення виготовлено у повному обсязі 13.02.2018.

Суддя О.О. Прасов