Справа № 825/2319/17
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 року Чернігів Справа № 825/2319/17

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22.12.2017 ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - Управління), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у державній реєстрації земельних ділянок площею 0,25 га, 0,6499 га, 0,2686 га, 0,4 га, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію вказаних вище земельних ділянок, оскільки відмова структурного підрозділу відповідача у реєстрації земельних ділянок прийнята з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення 15-ї сесії Григорівської сільської ради від 02.03.2017, яким позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 1,6000 га, в тому числі, - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,3500 га, в тому числі: орієнтовною площею 0,6500 га, за адресою АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,3000 га за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,4000 га за адресою АДРЕСА_4 для передачі у приватну власність, прийнято у відповідності до вимог ст.118 та абзацу 2 п.1 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та з урахування рішення Григорівської сільської ради від 25.02.1997 № 03-02/7 "Про приватизацію земельних ділянок", яким позивачу надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок по АДРЕСА_2 З огляду на зазначене, позивач вважає, що для здійснення реєстрації спірних земельних ділянок їм було надано до Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області всю необхідну технічну документацію із землеустрою.

Крім того позивач зазначає, що відповідачем відмовлено в державній реєстрації земельних ділянок без прийняття рішення Державного кадастрового реєстратора про відмову в державній реєстрації земельних ділянок, що є порушенням ч.ч.5, 6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та п.п.73,111 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

Відповідач не погоджується з позовними вимогами, оскільки у державній реєстрації чотирьох земельних ділянок по АДРЕСА_1 було позивачу відмовлено, зважаючи на виявлені невідповідності поданих документів вимогам законодавства та п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр". Також відповідач вказав, що довідкою Комунального підприємства "Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" від 23.10.2017 підтверджено фактичні обставини станом на 31.12.2012. Таким чином відповідач вважає, що позивачем не надано суду, як і Державному кадастровому реєстратору, доказів того, що зазначений будинок не був зареєстрований на час звернення про реєстрацію відповідної земельної ділянки. А посилання позивача на те, що при вчиненні реєстраційних дій відповідач повинен був керуватися абз.2 п.1 Перехідних положень Земельного кодексу України не є вірним. Даною нормою передбачено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"; державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Дана норма співвідноситься з п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державний земельний кадастр" як загальна зі спеціальною та застосовується в разі відсутності на земельній ділянці житлового будинку. Крім того, рішенням Григорівської сільської ради народних депутатів Бахмацького району Чернігівської області від 25.02.1997 № 03/02/7 надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок, в тому числі позивачеві по АДРЕСА_2 Однак даний документ не посвідчує право власності на земельні ділянки, з приводу яких виник спір. Пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Позивачем же не підтверджено своє право власності на спірні земельні ділянки. Відповідні правовстановлюючі документи не надавалися позивачем до Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, а також вони не надані суду. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що спірні земельні ділянки не є сформованими. Таким чином, для здійснення реєстрації спірних земельних ділянок позивачеві слід було надати до Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області не технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), а проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо вимог позивача зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію земельних ділянок, з приводу реєстрації яких вирішується судовий спір, то Управління вважає ці дії дискреційними повноваженнями Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, а суд у свою чергу не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади.

Ухвалою від 22.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі у відповідності до положень ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України. Надано сторонам строк для подання відзиву на позов та відповіді на відзив. 10.01.2018 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на позовну заяву з доказами направлення копії відзиву позивачу 09.01.2018. При цьому, 17.01.2018 відповідачем подано клопотання, в якому останній просить надати йому можливість уточнити свою правову позицію в питанні щодо обґрунтування надання відмови у здійсненні державної реєстрації земельних ділянок оформленої листом за підписом виконуючого обов'язки начальника відділу у Бахмацькому районі, а не рішенням державного кадастрового реєстратора, шляхом надання додаткового часу для подання відзиву на позов. Ухвалою від 18.01.2018 продовжено процесуальний строк для уточнення сторонами правової позиції з поданням відзиву на позов та відповіді на відзив.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

05.10.2017 у відповідності до вимог ч.4 ст.24 Закону України від 07.07.2011 №3613-VI "Про Державний земельний кадастр" та п.110 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 позивач надіслав поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення до Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області 4 (чотири) заяви про державну реєстрацію земельних ділянок за формою згідно з додатком 22 до Порядку, оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельних ділянок та електронний документ.

Листом Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.10.2017 за підписом в.о. начальника відділу позивачу було відмовлено у реєстрації земельних ділянок із посиланням на те, що причини відмови надано у листі від 18.09.2017, в якому зазначено про відмову у реєстрації земельної ділянки згідно п.6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства. Крім того, у листі роз'яснюється, що в порушення п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" в технічній документації відсутні правовстановлюючі документи на будинок, що унеможливлює реєстрацію земельної ділянки. Також зазначено, що відповідно до п.2 ст.79-1 Земельного кодексу України для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі позивачу необхідно надати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вважаючи вказану відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувсь до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на наступне.

Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України від 25.10.2001 № 2768-111, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Земельні відносини - це відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади (ст.2 Земельного кодексу України). Земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки(ст.5 Земельного кодексу України). До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; тощо (ст.15-1 Земельного кодексу України). Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб'єктний склад власників землі, в той же час ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. При цьому ст.122 Земельного кодексу України розмежовано повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Відповідно, повноваження, передбачені ст.122 Земельного кодексу України, покладені на Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308.

З аналізу наведених норм вбачається, що право на землю має конституційну основу, адже ст.14 Основного закону визначає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому, ст.ст. 118, 122 Земельного кодексу України передбачають, що зацікавлена особа в заяві про надання земельної ділянки вказує орієнтовну площу цієї земельної ділянки, її цільове призначення та місцезнаходження. Поряд з цим, ст.118 цього Кодексу, яка регулює Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, ч.1 встановлено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Відповідно до ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, …. В той же час відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. …. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч.7 ст.118 Кодексу). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186 1 цього Кодексу (ч.8 ст.118 Кодексу).

Отже, Земельний кодекс України чітко визначає орган та порядок надання земельних ділянок (державної або комунальної власності) в оренду чи у власність.

Так, судом встановлено, що рішенням Григорівської сільської ради від 25.02.1997 № 03-02/7 "Про приватизацію земельних ділянок", прийнятим відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 "Про приватизацію земельних ділянок", позивачу надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок по вул.Лівий Гай (а.с.16).

Рішенням 15-ї сесії Григорівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області сьомого скликання від 02.03.2017 позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 1,6000 га, в тому числі, - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1 та для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,3500 га, в тому числі: орієнтовною площею 0,6500 га, за адресою АДРЕСА_2, орієнтовною площею 0,3000 га за адресою АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,4000 га за адресою АДРЕСА_4 для передачі у приватну власність. Також зобов'язано позивача після виготовлення технічної документації та встановлення кадастрових номерів земельних ділянок подати її на затвердження сесії сільської ради (а.с.15).

На підставі даного рішення позивачем було укладено договір з ФОП ОСОБА_3 на виконання робіт із складання документації із землеустрою. Останньою було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі у відповідності до вимог ст.55 Закону України від 22.05.2003 №858-IV "Про землеустрій".

В вересні 2017 року з метою державної реєстрації земельних ділянок позивач звернувся з оригіналом документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі та електронним документом до структурного підрозділу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області - Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Позивачу в усній формі було відмовлено з підстав того, що подані документи не відповідають вимогам законодавства, після чого позивач повторно звернувся до Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області з письмовою заявою про надання роз'яснень щодо причин відмови у здійсненні державної реєстрації земельних ділянок.

На дану заяву позивач отримав лист від 18.09.2017, в якому зазначено про відмову у реєстрації земельної ділянки згідно п.6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства. Крім того, у листі роз'яснюється, що в порушення п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" в технічній документації відсутні правовстановлюючі документи на будинок, що унеможливлює реєстрацію земельної ділянки. Також зазначено, що відповідно до п.2 ст.79-1 Земельного кодексу України для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі позивачу необхідно надати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.36).

Не погоджуючись з даною відповіддю, 05.10.2017 у відповідності до вимог ч.4 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та п.110 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (далі - Порядок) позивач надіслав поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення до Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області заяви про державну реєстрацію земельних ділянок за формою згідно з додатком 22 до Порядку, оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельних ділянок та електронний документ.

Листом Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.10.2017 за підписом в. о. начальника відділу позивачу було відмовлено у реєстрації земельних ділянок із посиланням на те, що причини відмови надано у попередньому листі від 18.09.2017 (п.6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр", п.2 ст.79-1 Земельного кодексу України). Також заявнику повернуто технічну документацію (а.с.37).

Так, суд погоджується із обґрунтуванням відмови у реєстрації земельної ділянки згідно п.6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" (підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є невідповідність поданих документів вимогам законодавства), оскільки в порушення п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" в технічній документації відсутні правовстановлюючі документи на будинок, що унеможливлює реєстрацію земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1.

Також в листі відповідача від 19.10.2017 зазначено, що відповідно до п.2 ст.79-1 Земельного кодексу України для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі позивачу необхідно надати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже, щодо відмови Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області у реєстрації земельних ділянок в цій частині, яка на думку позивача прийнята з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку, необхідно врахувати наступне.

Рішення 15-ї сесії Григорівської сільської ради від 02.03.2017 прийнято у відповідності до вимог ст.118 та абз.2 п.1 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України та з урахування рішення Григорівської сільської ради від 25.02.1997 № 03-02/7 "Про приватизацію земельних ділянок", яким позивачу надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок по АДРЕСА_2 При цьому рішення Григорівської сільської ради від 25.02.1997 № 03-02/7 "Про приватизацію земельних ділянок" прийнято відповідно до чинного на той час Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 "Про приватизацію земельних ділянок". Копію цього рішення включено до документації із землеустрою.

Абзацом 2 п.1 Розділу"Перехідні положення" Земельного кодексу України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Тобто, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є правовстановлюючим документом, таким документом є державний акт на право приватної власності на землю.

Щодо рішення Григорівської сільської ради від 25.02.1997 № 03-02/7 "Про приватизацію земельних ділянок" та положення абз.2 п.1 Розділу"Перехідні положення" Земельного кодексу України в частині надання позивачу дозволу на приватизацію земельних ділянок по вул.Лівий Гай для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,3500 га, в тому числі: орієнтовною площею 0,6500 га, за адресою АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,3000 га за адресою АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,4000 га за адресою АДРЕСА_4 для передачі у приватну власність, у зв'язку з чим і було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), відповідач посилається на п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" та п.2 ст.79-1 Земельного кодексу України, що є обґрунтованим. При цьому суд приймає до уваги також п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр", яким визначено, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Тобто, посилання відповідача на те, що земельні ділянки не є сформованими, відповідає вказаній правовій нормі.

При цьому, на противагу помилкових посилань позивача щодо державної реєстрації земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,2500 га за адресою АДРЕСА_1, без врахування тієї обставини, що на цій земельній ділянці розташований житловий будинок (інвентаризаційна справа № 295), і на який станом на 31.12.2012 право власності не зареєстровано, суд зазначає, що саме п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" установлює, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння.

Також ч.8 ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлено, що у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом). При цьому відповідно до п."в" та п."є" ч.10 ст.55 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); копію правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об'єкти зареєстровані). Крім цього, в силу ст.186 Земельного кодексу України, яка регулює порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, - технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності (ч.14 цієї статті).

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що відповідно до листа Комунального підприємства "Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації" від 23.10.2017 право власності на житловий будинок (інвентаризаційна справа № 295), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 61,5 кв.м), станом на 31.12.2012 не зареєстровано (а.с.38). Також позивач посилається на те, що право власності на цей будинок не зареєстровано й до даного часу. Таким чином, позивач вважає свої дії такими, що відповідають вимогам ст.55 Закону України "Про землеустрій", так як у технічній документації наявне рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Однак, позивач помилково вважає, що копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці включаються до технічної документації за умови, якщо права власності на такі об'єкти зареєстровані, оскільки вказане суперечить ст.120 Земельного кодексу України, яка визначає порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. А отже, дії відповідача щодо підстав відмовив цій частині є правомірні та відповідають ч.6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Однак, дії відповідача в частині відмови позивачу в державній реєстрації земельних ділянок без прийняття рішення Державного кадастрового реєстратора про відмову в державній реєстрації земельних ділянок, є порушенням ч.ч.5, 6 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та п.п.73,111 Порядку.

Так, відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про Державний земельний кадастр" внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Частиною 8 цієї статті встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, обмежень у їх використанні, ведення поземельних книг, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки здійснюються Державними кадастровими реєстраторами, які здійснюють свою діяльність за місцем розташування земельної ділянки (район, місто республіканського значення Автономної Республіки Крим, місто обласного значення). Відповідно, як вже було зазначено, ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено порядок державної реєстрації земельної ділянки. Зокрема, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку (ч.1).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч.2).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, в тому числі, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи (ч.3).

4. Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

- заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

- оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

- документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

5. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

6.Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, передбачених ч.4 цієї статті, не в повному обсязі;

- невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

- знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Вищевказані норми узгоджуються із пунктами 107-111 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Так, п.110 Порядку передбачено, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22;

2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації);

3) електронний документ.

Згідно п.111 Порядку Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє:

1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим п.67 цього Порядку;

2) електронний документ відповідно до п.74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до пп.2 п.75 цього Порядку;

надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у пп.1 п.197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до п.п.70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

невідповідності поданих документів, зазначених у п.110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, зазначених у п.110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Пунктом 73 Порядку встановлено, що Державний кадастровий реєстратор у строк, що не перевищує 14 робочих днів з дня прийняття заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру:

1) розглядає її разом з документами, зазначеними у п.69 цього Порядку, та перевіряє: відповідність документів вимогам, зазначеним у п.67 цього Порядку; електронний документ відповідно до п.74 цього Порядку;

2) за результатами перевірки вносить відомості (зміни до них) до Державного земельного кадастру або приймає рішення про відмову у внесенні таких відомостей з підстав, зазначених у п.п.91-137 цього Порядку, за формою згідно з додатком 14.

Державний кадастровий реєстратор не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру видає або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення заявникові таке рішення.

Додатком 14 до Порядку встановлено форму рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. В рішенні про відмову зазначається дата та реєстраційний номер заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. Це рішення створюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру та підписується Державним кадастровим реєстратором з проставлянням печатки.

Таким чином, за результатом розгляду поданих позивачем чотирьох заяв про державну реєстрацію земельних ділянок Державний кадастровий реєстратор повинен був здійснити державну реєстрацію чотирьох земельних ділянок (внести відомості до Державного земельного кадастру) або прийняти чотири рішення про відмову у державній реєстрації земельних ділянок (відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру) за формою згідно з додатком 14 до Порядку. Замість того відповідач протиправно відмовив позивачу у державній реєстрації чотирьох земельних ділянок одним листом Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.10.2017 за підписом виконуючого обов'язки начальника відділу, чим порушив п.73 Порядку.

При цьому, на противагу обґрунтувань позову, про те, що відповідно до ст.ст. 12, 118, 122 Земельного кодексу України розпорядження землями комунальної власності, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання дозволів на розроблення певного виду землевпорядної документації є повноваження органу місцевого самоврядування, а не територіальних органів Держгеокадастру, суд зазначає: відповідач, зазначаючи у листі про відмову у реєстрації земельних ділянок, про те, що для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі необхідно подати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не підміняє повноваження органу місцевого самоврядування. Також на противагу заперечень позивача, суд зазначає, що рішенням Григорівської сільської ради народних депутатів Бахмацького району Чернігівської області від 25.02.1997 №03/02/7 надано дозвіл на приватизацію земельних ділянок, в тому числі позивачеві по АДРЕСА_2 Однак даний документ не посвідчує право власності на земельні ділянки, з приводу яких виник спір. Пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" передбачено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Позивачем же не підтверджено своє право власності на спірні земельні ділянки. Відповідні правовстановлюючі документи не надавалися позивачем до Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Будь-які інші дії позивач не вчиняв, як і дії по реєстрації права власності на земельні ділянки відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки даною нормою врегульовано відносини щодо реєстрації права власності на земельні ділянки громадян на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок.

Щодо вимоги позивача зобов'язати відповідача здійснити державну реєстрацію земельних ділянок, з приводу реєстрації яких вирішується судовий спір, оскільки відмова структурного підрозділу відповідача у реєстрації земельних ділянок прийнята з порушенням вимог Земельного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру, необхідно звернути увагу на таке.

Так, позивач посилається на те, що відповідно до позиції, викладеної в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 у справі № 826/17109/13-а, у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов'язати суб'єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію, суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права. Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку, на думку позивача, не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача. Тому позивач вважає, що втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов'язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб'єкта владних повноважень. При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

Однак, передумовою здійснення державної реєстрації земельної ділянки є певний алгоритм дій уповноваженої особи щодо перевірки поданих документів на відповідність вимогам законодавства, яка здійснюється протягом 14 днів. Ці дії є дискреційними повноваженнями суб'єкта владних повноважень, а суд у свою чергу не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади. Крім цього важливим аспектом є та обставина, що подані позивачем зави були повернуті останньому, про що зазначено в оскаржуваному листі, і що однозначно виключає можливість прийняття судом рішення про зобов'язання вчинити дії, як то: розглянути заяву разом з документами, перевірити відповідність документів вимогам законодавства та за результатами перевірки внести відомості до Державного земельного кадастру або прийняти рішення про відмову без самих заяв та доданих до них документів. Також за встановленого факту порушення відповідачем п.73 Порядку (щодо неприйняття рішення), прийняття судом рішення про зобов'язання відповідача здійснити державну реєстрацію земельних ділянок, в даному випадку, є втручанням у дискреційні повноваження суб'єкту владних повноважень. Таким чином, за врахування покладеного законодавством на відповідача обов'язку перевіряти документи, що подаються, у суду немає правових підстав щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області здійснити державну реєстрацію вказаних вище земельних ділянок. Тому, суд звертає увагу на помилковість зазначених вище міркувань позивача, оскільки суд не може виносити рішення про зобов'язання вчинення дій на майбутнє. А отже, в цій частині позовних вимог належить відмовити.

З огляду на вищенаведене, оскільки в силу прямої дії ст.19 Конституції України, яка встановлює, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, і органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд визнає, що Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області діяло з порушенням чинного законодавства і порушило право позивача на мотивоване рішення. Таким чином, з урахуванням системного аналізу положень законодавства України, на підставі наданих доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, належить задовольнити в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у державній реєстрації земельних ділянок площею: 0,25 га за адресою АДРЕСА_1; 0,6499 га за адресою АДРЕСА_2; 0,2686 га за адресою АДРЕСА_1 та 0,4 га, за адресою АДРЕСА_3, оформленої листом Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.10.2017 за підписом в.о. начальника відділу.

Керуючись ст.ст.241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо відмови у державній реєстрації земельних ділянок площею: 0,25 га за адресою АДРЕСА_1; 0,6499 га за адресою АДРЕСА_2; 0,2686 га за адресою АДРЕСА_1 та 0,4 га, за адресою АДРЕСА_3, оформленої листом Відділу у Бахмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.10.2017 за підписом виконуючого обов'язки начальника відділу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Київського апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повне рішення суду складено 14 лютого 2018 року.

Суддя Л.О. Житняк