Справа № 804/3103/17
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2017-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2017 р. Справа № 804/3103/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Врони О.В., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено на підставі хибних висновків акту перевірки про непідтвердження здійснення господарських операцій з контрагентами, оскільки підприємством підтверджено такі операції належним чином складеними первинними документами, окремі недоліки яких не можуть свідчити про відсутність операцій.
Відповідач надав суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив залишити позовну заяву без задоволення. В обґрунтування заперечень зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено на підставі висновків акту перевірки, відповідно до яких первинні документи, оформлені на виконання господарських договорів, містять ряд істотних недоліків. Крім того, за даними податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, не встановлено ланцюг постачання нафтопродуктів до імпортера/виробника.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, наддав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, до судового засідання не зявився.
З огляду на приписи ст.41, ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпунктів 78.1.1, 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 19.04.2017 року № 806 проведено позапланову документальну невиїзну перевірку ТОВ «Трейд Коммодіті» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з наступними контрагентами ТОВ «Укрбудресурси-Дніпро» за квітень 2014 року, ПП «Металресурси» за червень-липень 2014 року.
За результатами перевірки 28.04.2017 року складений акт №41/28-10-46-14/30536344, у висновку якого зазначено, що встановлено порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України , що призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 1 005 489,40 грн., в тому числі: за квітень 2014 року в сумі 873 878,40 грн., за червень 2014 року в сумі 131 500 грн.; завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.24) за липень 2014 року у сумі 416 666,67 грн.
В обґрунтування висновку про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Укрбудресурси-Дніпро», ПП «Металресурси» податковим органом зазначено:
-видаткові накладні не містять інформації стосовно посадової особи, якою було здійснено відпуск та прийняття нафтопродуктів, не зазначено прізвища, ініціали, дату та номер довіреності на отримання нафтопродуктів;
-в товарно-транспортних накладних не зазначено конкретного місцезнаходження пункту навантаження та місцезнаходження пункту розвантаження нафтопродуктів;
-не встановлено ланцюга постачання нафтопродуктів за даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України.
З наведеного слідує, що обов'язковою умовою виникнення у платника права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку (зокрема, податковими накладними).
Також, варто наголосити, що обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.
Крім того, пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р., встановлено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціальних форм, затверджених міністерствами та відомствами України.
Суд вважає, що висновки викладені в акті перевірки є хибними, а реальність виконання господарських операцій позивача з ТОВ «Укрбудресурси-Дніпро», ПП «Металресурси» підтверджується з огляду на наступне.
01.11.2013 року між позивачем та ТОВ «Укрбудресурси-Дніпро» було укладено договір поставки №01/11, згідно якого позивачу було поставлено нафтопродукти. На підтвердження отримання товару за договором позивачем надано: видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.
Також 29.05.2014 року між позивачем та ПП «Металресурси» було укладено договір поставки №01/2905, згідно якого позивачу було поставлено нафтопродукти. На підтвердження отримання товару за договором позивачем надано: видаткові накладні, податкові накладні, товарно-транспортні накладні.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо непідтвердження спірних операцій, суд зазначає, що вони ґрунтуються на тому, що:
-податкові накладні не містять інформації стосовно посадової особи, якою було здійснено відпуск та прийняття нафтопродуктів, не зазначено прізвища, ініціали, дату та номер довіреності на отримання нафтопродуктів;
-в ТТН не зазначено конкретного місцезнаходження пункту навантаження та місцезнаходження пункту розвантаження;
-не встановлено ланцюга постачання нафтопродуктів за даними Єдиного реєстру податкових накладних.
Суд зазначає, що факт порушення контрагентами своїх податкових зобов'язань може бути підставою для висновку про необґрунтованість заявлених платником податку вимог про надання податкової вигоди, якщо податковий орган доведе, зокрема, що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускали його контрагенти, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов'язаних з податковою вигодою, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань, зокрема й у випадках, коли такі операції здійснюються через посередників.
Окрім того, слід звернути увагу на те, що Вищий адміністративний суд України в своєму листі від 02.06.2011р. №742/11/13-11 висловив позицію з приводу того, що не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні лише відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.
Щодо недоліків заповнення ТТН, зазначених в акті перевірки, суд зазначає, що помилки у оформлені документів не можуть слугувати підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.
Разом з тим, спрямованість господарських операцій позивача на реальне настання правових наслідків підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства.
А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.
Згідно практики Європейського Суду з прав людини у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз.
Аналогічна позиція Європейського суду з прав людини викладена у рішенні від 09.01.2007 року у справі Інтерсплав проти України (заява № 803/02), в якому зокрема зазначено: На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.
Крім того, зазначені господарські операції з поставки нафтопродуктів відповідають основному виду господарської діяльності підприємства оптова торгівля нафтопродуктами. Позивачем надано суду докази того, що підприємство орендує комплекс будівель і споруд для зберігання паливно-мастильних матеріалів. Також, позивач надав докази на підтвердження факту подальшої реалізації придбаного товару юридичним особам: ТОВ «ВСЕСВІТ», ТОВ «Біоактив», ТОВ «Трейд АССИСТ», ТОВ «ТЕХОІЛ», ТОВ «Енерджи Стар», ТОВ «Мінеральні добрива», що підтверджується первинною документацією.
Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарської операції, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та спрямованість його дій на отримання реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Коммодіті» до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_1