Справа № 826/18864/16
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 лютого 2018 року № 826/18864/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інтерфарм»
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
про визнання протиправним та скасування рішення, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерфарм» з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюване податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 № , яким відповідач визначив Товариству штрафні санкції у зв?язку з несвоєчасною сплатою грошових зобов'язань по податку на додану вартість є безпідставним та було прийняте з порушенням встановленого порядку. А саме, на думку позивача, у контролюючого органу не було правових підстав для проведення документальної перевірки позивача, оскільки ТОВ «Інтерфарм» не підпадає під жодну із категорій винятків, передбачених п. 3 розд. ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 71-VIII, та з підстави яких допускається проведення перевірок органам ДФС суб?єктів господарювання. Також позивач стверджує, що наведені у тексті акта перевірки відомості про суми та дати несвоєчасно сплачених товариством платежів не відповідають фактичним обставинам справи, так як Товариство не допускало пропуску граничних строків сплати податку. Крім того, позивач зазначив, що упродовж періоду з 27.04.2012 по 19.06.2014 було зупинено виконання ним обов?язку по сплаті податків і зборів, що виникли до 27.04.2012, у зв?язку з веденням мораторію у справі про банкрутство ТОВ «Інтерфарм» № 5011-15/5513-2012. За наведених обставин позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для проведення перевірки та визначення штрафних санкцій на підставі ст. 126 Податкового кодексу України.

У призначеному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, а представник відповідача проти позову заперечував з підстав, наведених у тексті його заперечень. Зокрема, у тексті заперечень відповідач пояснив, що оспорюване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі матеріалів камеральної перевірки - акта від 22.07.2016 № 4617/26-54-12-01-11. В ході проведеної камеральної перевірки встановлено, що ТОВ «Інтерфарм» порушено граничні терміни сплати самостійно визначених грошових зобов?язань по податку на додану вартість на загальну суму 60 774,10 грн., які виникли поза межами періоду дії мораторію у справі про банкрутство Товариства. Дані висновки перевіряючого були сформовані на підставі даних інтегрованої картки платника податку на додану вартість - ТОВ «Інтерфарм». З урахуванням наведеного відповідач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 № винесено правомірно.

На підставі ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, в редакції що діяла на час вчинення даної процесуальної дії, суд ухвалив про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена перевірка з питань своєчасності сплати ТОВ «Інтерфарм» узгоджених сум грошових зобов'язань по податку на додану вартість, за результатами якої складений акт від 22.07.2016 № 4617/26-54-12-01-11.

В ході проведення такої перевірки перевіряючим, зокрема, встановлено порушення товариством граничного строку сплати узгодженого грошового зобов'язання з названого податку, передбаченого п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, а саме: граничний термін сплати сум податку, всього на загальну суму 60 774,10 грн., нарахованих на підставі податкових декларацій реєстр. № від 17.04.2015, № від 18.05.2015, № від 17.06.2015, № від 17.07.2015, № від 18.08.2015, № від 19.10.2015, № від 16.11.2015, № від 16.12.2015, № від 20.01.2016, № від 19.02.2016, № від 18.03.2016, - на строк до 30 календарних днів.

На підставі вказаного акта перевірки ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві прийняла оспорюване податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 09.08.2016 за № , яким на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за порушення позивачем граничного строку сплати суми грошового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 60 774,10 грн. всього на строк до 30 календарних днів, нарахувала товариству штраф у сумі 6 077,41 грн. (що, складає 10% від суми несвоєчасно сплачених грошових зобов'язань).

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 протиправним, а, відтак, таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Так, відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно норм ст. 36 цього Кодексу податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічно в п. 203.2 ст. 203 розд. V «Податок на додану вартість» ПК України визначено, що сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації (а саме: податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця).

Таким чином, з контексту наведених статей Кодексу вбачається, що податкове зобов'язання по податку на додану вартість, визначене платником податку у податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації.

Окрім того, строк для сплати сум податкових зобов?язань (недоплати), задекларований в уточнюючих розрахунках до податкових декларацій визначений у п. 50.1 ст. 50 ПК України.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

У силу приписів п. 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).

Зокрема, згідно з абз. 2 п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Поряд з цим, у розумінні норм пп. 14.1.39 і 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України, штрафна (фінансова) санкція, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є складовою грошового зобов?язання, яке, у свою чергу визначається у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу.

У силу норм п. 58.1 ст. 58, п. 86.8 ст. 86 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), - тобто, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки - з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Тобто, підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення про застосування штрафної санкції за порушення норм податкового законодавства є акт перевірки, оформлений за результатами проведення відповідної перевірки.

Види, порядок і строки проведення перевірок, оформлення їх результатів регламентовано главою 8 розділу ІІ ПК України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Як вбачається зі змісту акта перевірки від 22.07.2016, висновки якого покладені в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення, та визнається відповідачем у тексті його заперечень проти позову, в даному випадку контролюючим органом проведена саме камеральна перевірка.

Абзацом 1 п. 75.1 ст. 75 ПК України (у редакції чинній у період до 01.01.2017) камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК Україникамеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до п. 76.1 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Пунктом 76.2 ст. ст. 76 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Крім того, суд зважає на те, що пунктом 3 «Прикінцеві положення» Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (який набрав чинності з 01.01.2015) встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Зазначене обмеження не поширюється:

- з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари;

- з 1 січня 2015 року на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

- з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Таким чином, з прийняттям Закону № 71-VIII встановлено заборону у 2015 та 2016 роках на проведення перевірок контролюючими органами підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік без дозволу Кабінету Міністрів України, окрім як за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно тексту акта від 22.07.2016 предметом камеральної перевірки у 2016 році була своєчасність сплати позивачем узгоджених грошових зобов?язань за попередній рік, нарахованих до сплати за 2015 рік. Утім, відповідач не надав суду жодних доказів, на підтвердження наявності у нього підстав для проведення перевірки позивача у 2016 році за період 2015 року з дотриманням вимог п. 3 «Прикінцеві положення» Закону № 71-VIII.

Окремо надаючи оцінку обґрунтованості висновків відповідача про допущення позивачем випадків несвоєчасної сплати сум узгоджених грошових зобов?язань по податку на додану вартість, суд зазначає наступне.

В тексті акта камеральної перевірки зафіксовано, що упродовж періоду з 05.05.2015 по 13.04.2016 позивач сплатив несвоєчасно податкові зобов?язання з податку на додану вартість, що були задекларовані ним у податкових деклараціях, поданих у період з квітня 2015 року по березень 2016 року. Так, за даними акта перевірки: грошове зобов?язання, нараховане до сплати 05.05.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 17.04.2015 у сумі 3 813,70 грн. було сплачено 25.05.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 02.06.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 18.05.2015 у сумі 5 048 грн. було сплачено 25.06.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 01.07.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 17.06.2015 у сумі 4 687,20 грн. було сплачено 27.07.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 01.07.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 17.06.2015 у сумі 2 873 грн. було сплачено платником 30.07.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 31.07.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 17.07.2015 у сумі 900 грн. було сплачено 28.08.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 31.07.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 17.07.2015 у сумі 3 763,80 грн. було сплачено 26.08.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 31.08.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 18.08.2015 у сумі 3 880,10 грн. було сплачено 28.09.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 31.08.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 18.08.2015 у сумі 3 880,10 грн. було сплачено 28.09.2015; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 31.12.2015 згідно податкової декларації реєстр. № від 16.12.2015 у сумі 2 219 грн. було сплачено 27.01.2016; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 31.01.2016 згідно податкової декларації реєстр. № від 20.01.2016 у сумі 8 538 грн. було сплачено 26.02.2016; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 02.03.2016 згідно податкової декларації реєстр. № від 19.02.2016 у сумі 8 538 грн. було сплачено 24.03.2016; грошове зобов?язання, нараховане до сплати 31.03.2016 згідно податкової декларації реєстр. № від 18.03.2016 у сумі 9 568,10 грн. було сплачено 13.04.2016.

Крім того, в акті камеральної перевірки зазначено про несвоєчасну сплату сум грошових зобов?язань по податковій декларації реєстр. № від 19.10.2015 у сумі 4 616,30 грн. (фактично сплачено 24.11.2015), податковій декларації реєстр. № від 16.11.2015 у сумі 28,90 грн. (фактично сплачено 16.12.2015), податковій декларації реєстр. № від 16.11.2015 у сумах 81 грн. та 2 219 грн. (фактично сплачено 24.12.2015), - із зазначенням невірних дат нарахування таких сум грошових зобов?язань до сплати (29.01.2016, 29.02.2016).

Разом з тим, позивач у тексті позову факт несвоєчасної сплати задекларованих сум податку категорично заперечував, на підтвердження чого надав суду копії виписок з банку по рахунку ТОВ «Інтерфарм» за періоди 26.03.2015 (щодо сплати ПДВ у сумі 69 грн. по декларації за лютий 2015 року), 23.04.2015 (щодо сплати ПДВ у сумі 6 935 грн. по декларації за березень 2015 року), 22.05.2015 (щодо сплати ПДВ у сумі 5 048 грн. по декларації за квітень 2015 року), 24.06.2015 (щодо сплати ПДВ у сумі 8 257 грн. по декларації за травень 2015 року), а також платіжних доручень ТОВ «Інтерфарм» з відмітками банку про виконання платежів (а саме: за № 2 від 30.07.2015 про сплату ПДВ у сумі 2 873 грн. по декларації за червень 2015 року, за № 19 від 11.08.2015 про сплату ПДВ у сумі 1 800 грн. по декларації за липень 2015 року, від 18.08.2015 про сплату ПДВ у сумі 2 863 грн. по декларації за липень 2015 року, за № 28 від 28.08.2015 про сплату ПДВ у сумі 900 грн. по декларації за липень 2015 року, за № 46 від 21.09.2015 про сплату ПДВ у сумі 7 208 грн. по декларації за серпень 2015 року, за № 21 від 29.10.2015про сплату ПДВ у сумі 6 875 грн. по декларації за вересень 2015 року, за № 47 від 23.11.2015 про сплату ПДВ у сумі 6 014 грн. по декларації за жовтень 2015 року, за № 44 від 19.11.2015 про сплату ПДВ у сумі 890 грн. по декларації за жовтень 2015 року, за № 62 від 11.12.2015 про сплату ПДВ у сумі 4 000 грн. по декларації за грудень 2015 року, за № 74 від 17.12.2015 про сплату ПДВ у сумі 6 000 грн. по декларації за грудень 2015 року, за № 79 від 24.12.2015 про сплату ПДВ у сумі 160 грн. по декларації за грудень 2015 року, за № 88 від 15.01.2016 про сплату ПДВ у сумі 5 420 грн. по декларації за січень 2016 року, за № 94 від 21.01.2016 про сплату ПДВ у сумі 1 641 грн. по декларації за грудень 2015 року, за № 97 від 22.01.2016 про сплату ПДВ у сумі 770 грн. по декларації за січень 2016 року, за № 108 від 17.02.2016 про сплату ПДВ у сумі 6 100 грн. по декларації за лютий 2016 року, за № 99 від 02.02.2016 про сплату ПДВ у сумі 6 672,81 грн. по декларації за лютий 2016 року, за № 6 від 01.03.2016 про сплату ПДВ у сумі 855 грн. по декларації за лютий 2016 року, за № 113 від 01.03.2016 про сплату ПДВ у сумі 2 890 грн. по декларації за лютий 2016 року, за № 14 від 03.03.2016 про сплату ПДВ у сумі 6 200 грн. по декларації за лютий 2016 року, за № 13 від 03.03.2016 про сплату ПДВ у сумі 2 900 грн. по декларації за лютий 2016 року.

Проаналізувавши та порівнявши надані представниками сторін документи суд встановив, що відомості про суми нарахованих та сплачених грошових зобов?язань, звітні періоди, за які такі суми грошових зобов?язань задекларовані у податковій звітності, за даними сторін не співпадають.

У силу норм ч. 1 ст. 72, ч. 1, ч. 4 ст. 73, ч. 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В ході судового розгляду відповідач без поважних причин не надав суду на спростування тверджень позивача про здійснення ним своєчасної сплати задекларованих грошових зобов?язань копії податкових декларацій з податку на додану вартість ТОВ «Інтерфарм», перелік яких наведено в акті камеральної перевірки, а також витяги з інтегрованої картки платника податку на додану вартість - ТОВ «Інтерфарм» за 2015 - 2016 роки, де містяться відомості про нараховані та сплачені суми грошових зобов?язань.

Між тим, положеннями Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 № 765 (який дія у період до 10.06.2016), та нині діючого Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, - визначено, що в інтегрована картка платника є формою оперативного обліку податків, зборів митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами. В даній інтегрованій картці платника відображаються відомості про нараховані самостійно визначені платником та/або визначені контролюючим органом суми зобов'язань, штрафних санкцій та пеня за податками, зборами, митними платежами, а також відомості щодо погашення таких зобов?язань. При цьому, нарахування податків в інтегрованій картці платника здійснюються відповідно до звітності, що подається платником до територіального органу Міндоходів. Нарахування узгоджених сум грошових зобов'язань за податками, нарахованих до сплати, в інтегрованій картці платника здійснюється датою граничного строку сплати таких нарахувань.

Таким чином, враховуючи встановлену судом розбіжність між відомостями позивача та відповідача в частині сум і дат нарахування та сплати ТОВ «Інтерфарм» до бюджету грошових зобов?язань, ненадання відповідачем (суб?єктом владних повноважень) всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України копії відповідної податкової звітності та витягів з інтегрованої картки платника податку на додану вартість - ТОВ «Інтерфарм» за 2015 - 2016 роки, суд приходить до висновку про не підтвердження наявними матеріалами справи факту порушення позивачем норм п. 57.1 ст. 57 ПК України в обсязі, що зафіксований в акті камеральної перевірки від 22.07.2016 № 4617/26-54-12-01-11. У зв'язку з цим суд вважає висновки вказаного акта перевірки необґрунтованими, а прийняте на його підставі податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 № - протиправним.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правову позицію, висловлену у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», яке згідно із Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у п. 110 вказаного рішення Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає податкове повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 09.08.2016 № протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 30.11.2016 №97723517, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн., який підлягає присудженню на користь позивача.

Керуючись статтями 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 09.08.2016 № .

3. Присудити здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерфарм» (, місцезнаходження: 04201, м. Київ, просп. Маршала Рокосовського, 8-Б) документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (, адреса: 04213, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 58).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок