Справа № 826/14697/17
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 лютого 2018 року

№ 826/14697/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку письмово провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м.Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача за 2017, яким позивачу було визначено суму податкового зобов'язання за платежем Земельний податок з фізичних осіб у розмірі 151 677,10 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.11.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 24.01.2018.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання позивач не з'явилась, заявою від 01.12.2017, яку ОСОБА_1 подала через канцелярію суду, просила розгляд адміністративної справи проводити за її відсутності, зазначеною заявою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідно до пояснень наданих в позовній заяві, ОСОБА_1 зазначає, що не була належним чином повідомлена про наявність винесеного податкового повідомлення-рішення з вимогою сплати земельного податку, немає вказаного рішення, але знаючи суму виставленого податку, не погоджується із нею та вважає її неправильно нарахованою, адже відповідач зобов'язує оплатити земельний податок за земельну ділянку площею набагато більшою, ніж вона має у власності.

Представник відповідача прибув у судове засідання, просив долучити заперечення на позовну заяву, пояснення в яких підтримав та просив відмовити в задоволенні позову, у зв'язку із тим, що позивач є власником земельної ділянки, а саме однієї четвертої, що становить 0,0722 га, стоїть на обліку контролюючого органу як платник земельного податку та була належним чином повідомлена про наявність податкового повідомлення-рішення по сплаті земельного податку.

Представником відповідача заявлене клопотання про перехід в письмове провадження та про розгляд справи за наявними доказами у справі. Відповідно до частини третьої ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Зважаючи на наявне клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності та на заявлене клопотання представника відповідача, судом ухвалено продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що згідно договору купівлі-продажу №264 від 04.02.2016 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., власниками нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 1406,4 кв.м. є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 по одній четвертій частині кожний (згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53041172 від 11.02.2016 р.).

ОСОБА_1 18.10.2017 від співвласника нежитлового приміщення ОСОБА_5 повідомлено, що згідно з підпунктом 54.3.3пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу XIII Податкового кодексу України контролюючим органом ОСОБА_5 було визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік, але відповідних податкових повідомлень-рішень, як зазначено позивачем, їй не надходило.

Тому, того ж дня позивач звернулась із заявою до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві з проханням надати копії податкових-повідомлень рішень, якими визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік. Натомість, позивачу було повідомлено, що ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві не має можливості надати копії вищевказаних повідомлень-рішень, оскільки вони передані до управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві та запропоновано звернутися до управління погашення боргу з даною заявою.

09.11.2017 р. позивач звернулась із аналогічною заявою до начальника управління погашення боргу ГУ ДФС у м. Києві. У відповідь позивачу повідомлено, що ГУ ДФС у м. Києві не має можливості надати копії податкових повідомлень-рішень, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016-2017 рік, оскільки чинним законодавством України не передбачено порядок надання копій податкових повідомлень-рішень платникам податків та надано платіжне доручення на суму у розмірі 151677,10 грн. і реквізитами для сплати податкового зобов'язання за 2017 рік.

Не погоджуючись з рішенням контролюючого органу, стосовно визначеної суми податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду з проханням витребувати у відповідача зазначене ППР та скасувати його.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування позивача та заперечення відповідача, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (чинній на момент виникнення спірних відносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації прав.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 79 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з приписами ст. 377 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Отже, право власності на нерухоме майно, яке відповідно до закону підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Стаття 125 ЗК України, на яку посилається позивач у позовній заяві, згідно з якою право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, стосується права власності саме на земельну ділянку та конкретизує момент виникнення такого права.

Разом з тим, як зауважив зокрема Верховний Суд України у постанові від 07.07.2015 року, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи з принципу пріоритетності норм Податкового Кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений в п. 5.2 ст. 5 ПК України, обов'язок зі сплати земельного податку у позивача виник з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В свою чергу, відповідно до ст. 377 ЦК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до пояснень наданих позивачем в позовній заяві та згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна в якому зазначено, що відповідно договору купівлі продажу №264 від 04.02.2016 р., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить одна четверта частка нежилого приміщення, загальною площею 1406,4, розташованого за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 29.03.2016 р. за кодом земельної ділянки 79:336:065, позивач та три інших співвласники вказаної земельної ділянки зазначені як землекористувачі.

Відповідно до довідки Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради № H-00268/2016 про розмір нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки (код ділянки 79:336:065, виданої ОСОБА_1, місце розташування якої: АДРЕСА_2, функціональне використання - землі комерційного використання. Вказано, що позивачу належить частина земельної ділянки в розмірі 720,98 кв.м., нормативна грошова оцінка якої складає 4 769 720,05 грн.

Також слід зазначити, що в матеріалах справи, міститься Заява ОСОБА_1, в якій вона повідомляє контролюючий орган, про придбання нежитлого приміщення за адресою: АДРЕСА_2, розмір частки одна четверта, у зв'язку з чим, позивач просить поставити її на облік як платника земельного податку.

У позовній заяві позивач наголошує на тому, що вона не реєструвала право власності чи користування на вищевказану земельну ділянку під належним їй на праві власності нежитловим приміщенням.

Зважаючи на вказані докази та у відповідності до зазначених норм права, суд дійшов висновку, що право власності на зазначену земельну ділянку, на якій розташоване нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, виникло у позивача одночасно з моменту державної реєстрації права власності на це приміщення.

Також слід звернути увагу, що позивачем, знаючи та розуміючи це, подано заяву до ДПІ но Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві з проханням взяти її на облік, як платника податку на земельну ділянку за вищевказаною адресою, що підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами (пункти 15.1 та 15.2 ст. 15 ПК України відповідно)

Стаття 206 Земельного кодексу України зазначає, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно підпункту 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності, правовідносини щодо нарахування та сплати якої врегульовано розділом XIII Податкового кодексу України.

Згідно пп. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПК України, платниками податку, зокрема, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

При цьому, пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України передбачено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців) (п. 285.1 та п. 285.2 ст. 285 ПК України).

Приписами п. 286.5 ст. 286 ПК України передбачено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п. 287.5 ст. 287 ПК України).

Щодо розрахунку земельного податку, який виставлений в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, слід зазначити, що згідно Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 квітня 2006 р. за №388/12262 та, як зазначено в Довідці Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №H-00268/2016, виданої позивачу, коефіцієнт на функціональне використання землі для земельної ділянки за кодом 79:336:065, становить 2,50.

Зважаючи на вказану в цій же довідці та в інших правовстановлюючих документах, частина земельної ділянки позивача становить 720,98 кв.м., відповідно до якої здійснюється нарахування плати за землю.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 03.07.2014 р. №23/23 "Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Києва" 1221,9 грн. - грошова оцінка (базова вартість 1 кв. м землі) в грн./кв.м.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 26.07.2007 р. №43/1877 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Києва та Порядку її визначення" існує узагальнюючий локальний коефіцієнт (Кл), який характеризує місце розташування земельної ділянки і визначається як добуток значень окремих локальних коефіцієнтів, що впливають на місце розташування цієї земельної ділянки (при цьому значення узагальнюючого локального коефіцієнта не повинно бути нижче 0,50 і вище 1,50) та як зазначено в вищевказаній Довідці Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради, узагальнюючий локальний коефіцієнт для земельної ділянки становить 1,21;

Відповідно до пояснень відповідача, 1,249 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Держземагенства від 14.01.2015 р. №6-28-0.22-215/2-15; 1,433 - коефіцієнт індексації грошової оцінки, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 р. №6-28-0.22-201/2-16 "Про індексацію нормативної грошової оцінки земель"; 3% - відсоток ставки земельного податку (Рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р. №242/5629 зі змінами та доповненням).

Зважаючи на вищевикладене, суму земельного податку за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 розраховано за такою формулою:

720,98 * 1221,9 * 2,5 * 1,21 * 1,249 * 1,433 * 1,06 * 3% = 151677,10 грн.

Оскільки в своїх запереченнях представником відповідача в розрахунку зазначено узагальнюючий локальний коефіцієнт як 1,5, то Суд доходить висновку, що відповідачем допущено технічну помилку, тому, що на кінцевий розрахунковий результат вона не впливає. Адже сума виставлена в податковому повідомленні-рішенні є правильною та відповідає формулі за якою її було виведено.

На рахунок пояснень позивача про те, що площа нежитлового приміщення складає 1406,4 кв. м, а відповідач зобов'язує позивача сплатити земельний податок за земельну ділянку площею 2812,80 кв. м., не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 11.02.2016, частка власності позивача, складає одну четверту від загальної площі вказаної вище, що становить 0,0721 га або 720,98 кв.м., відповідно довідки Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради №H-00268/2016.

Також слід зазначити, що пояснення позивача про те, що їй не вручили оскаржуване податкове повідомлення-рішення судом не беруться до уваги, адже відповідно до доказів, наявних в матеріалах справи, контролюючим органом згідно поштового штемпеля 13.07.2017 було надіслано на адресу позивача: АДРЕСА_1, оскаржуване рішення та відповідно до поштової Довідки було повернуто на адресу відповідача з причини закінчення встановленого строку зберігання 15.08.2017, про що свідчить копія довідки із поштовою печаткою.

Відповідно до абзацу 3 п. 58.3 ст. 58 ПК України у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв в межах встановлених законом при нарахуванні, винесенні та надісланні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 2 від 28.04.2017, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від № 2 від 28.04.2017 відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1;

Відповідач: Головне управління ДФС у м.Києві, 04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 33/19, .

Суддя Л.О. Маруліна