Справа № 826/15543/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 лютого 2018 року № 826/15543/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., при секретарі судового засідання Поліщук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Керівника Секретаріату Конституційного Суду України, Конституційного Суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов?язання вчинити дії,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача 2 - Запорожця В.І.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Керівника Секретаріату Конституційного Суду України (далі по тексту - відповідач 1), Конституційного Суду України (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив:

- зобов'язати Керівника Секретаріату Конституційного Суду України для вирішення питань, пов'язаних із відкриттям, відмовою у відкритті, закриттям провадження у справі за конституційною скаргою ОСОБА_1, іншими процесуальними діями, клопотаннями, процедурою розгляду справ спрямувати конституційну скаргу на розгляд суддям (судді) Конституційного Суду України;

- визнати відсутність компетенції Керівника Секретаріату Конституційного Суду України оцінювати відповідність конституційної скарги поданої за формою встановленою Законом України «Про Конституційний суд України» критеріям прийнятності такої скарги і щодо вирішення питання про направлення або не направлення до суддів Конституційного Суду України конституційної скарги;

- визнати бездіяльність Конституційного Суду України при здійсненні організаційно-розпорядних функцій щодо неприйняття у продовж встановленого Законом України строку на прийняття Регламенту Конституційного Суду України.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що на його думку Керівник Секретаріату Конституційного Суду України незаконно перебрав на себе повноваження судді Конституційного Суду України та прийняв протиправне рішення про повернення конституційної скарги ОСОБА_1, оскільки вона за формою не відповідає вимогам Закону України «Про Конституційний Суд України».

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач - ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача 2 Запорожець В.І в судовому засіданні не погодився з доводами позивача, проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Крім того, 11.01.2018 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Конституційного Суду України заперечував щодо наведених позивачем обставин з огляду на те, що Керівник Секретаріату Конституційного Суду України діяв виключно в межах своїх повноважень, визначених ст. 57 Закону України «Про Конституційний Суд України», крім того, оскільки будь-яких порушень прав, свобод або інтересів ОСОБА_1 з боку Конституційного Суду України не вбачається, тому адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 08.11.2017 позивач звернувся до Конституційного Суду України із конституційною скаргою (вх. № 18/4807) щодо перевірки на відповідність статтям 3, 8, 9, 22, 24, 58, 64, 124, 150 Конституції України положень пункту 26 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України в частині положень статей 12-16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 8-15).

20.11.2017 листом № 4-12-18/3151 Керівник Секретаріату Конституційного Суду України, повернув ОСОБА_1 конституційну скаргу та додатки до неї на 25 аркушах у зв'язку з тим, що конституційна скарга за формою не відповідає вимогам Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням про повернення своєї конституційної скарги, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Згідно з Конституцією України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Положеннями ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

Положеннями статті 44 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що Секретаріат Суду (далі - Секретаріат) здійснює організаційне, аналітичне, юридичне, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення діяльності Конституційного Суду України, зокрема, здійснює реєстрацію та попередню перевірку всіх форм звернень, що надійшли до Суду, готує попередні висновки про наявність підстав для відкриття конституційного провадження у справі або відмови у відкритті конституційного провадження.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про Конституційний Суд України» звернення до Суду надсилаються поштою або подаються безпосередньо до Секретаріату. Попередню перевірку звернень до Суду здійснює Секретаріат.

Якщо конституційна скарга за формою не відповідає вимогам цього Закону, керівник Секретаріату повертає її суб'єкту права на конституційну скаргу, при цьому повернення конституційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Суду з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином, аналізуючи вказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача відносно перебирання Керівником Секретаріату Конституційного Суду України повноважень судді Конституційного Суду України є необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідач 1 діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одночасно суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про Конституційний Суд України» статус судді Конституційного Суду визначають Конституція України та цей Закон. Так, зокрема, суддя здійснює попередню підготовку питань, що їх розглядають Велика палата, Сенат, Колегія суддів Конституційного Суду України (далі - Колегія), та бере участь у розгляді справ. Тобто суддя реалізує свої безпосередні повноваження шляхом участі в роботі відповідних органів Конституційного Суду України, які у визначених Законом межах повноважень щодо конституційного провадження діють як Конституційний Суд України.

Стосовно доводів позивача про дотримання ним умов і приписів Закону України «Про Конституційний Суд України» при складанні та поданні скарги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційною скаргою є подане до Суду письмове клопотання щодо перевірки на відповідність Конституції України (конституційність) закону України (його окремих положень), що застосований в остаточному судовому рішенні у справі суб'єкта права на конституційну скаргу Суб'єктом права на конституційну скаргу є особа, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України (його окремі положення) суперечить Конституції України.

Так, вимоги до конституційної скарги визначені положеннями ч. 2 ст. 55 Закону України «Про Конституційний Суд України», якими визначено, що у конституційній скарзі зазначаються:

1) прізвище, ім'я, по батькові (за наявності) громадянина України, іноземця чи особи без громадянства, адреса зареєстрованого місця проживання особи (для іноземця чи особи без громадянства - місця перебування) або повна назва та місцезнаходження юридичної особи, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є;

2) відомості про уповноважену особу, що діє від імені суб'єкта права на конституційну скаргу;

3) короткий виклад остаточного судового рішення, в якому було застосовано відповідні положення закону України;

4) опис перебігу розгляду відповідної справи в судах;

5) конкретні положення закону України, які належить перевірити на відповідність Конституції України, та конкретні положення Конституції України, на відповідність яким належить перевірити закон України;

6) обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (його окремих положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини, на думку суб'єкта права на конституційну скаргу, зазнало порушення внаслідок застосування закону;

7) відомості про документи і матеріали, на які посилається суб'єкт права на конституційну скаргу, із наданням копій цих документів і матеріалів;

8) перелік документів і матеріалів, що додаються.

Також, статтею 57 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачена попередня перевірка звернень до Суду як одна з форм порядку прийняття звернень до Конституційного Суду України.

Повертаючи конституційну скаргу з додатками позивачу, Керівник Секретаріату Конституційного Суду України зазначив, що подана скарга за формою не відповідає вимогам Закону, зокрема, в ній мають бути зазначені конкретні положення Конституції України, на відповідність яким належить перевірити закон України, обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (його окремих положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини, на думку суб'єкта права на конституційну скаргу, зазнало порушення внаслідок застосування закону. Роз'яснено, що повернення конституційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до Конституційного Суду України. Також, додано пам'ятку для громадян та юридичних осіб про порядок внесення конституційних скарг до Конституційного Суду України.

Як убачається з самої конституційної скарги, позивач просив перевірити на відповідність статтям 3, 8, 21, 22, 24, 46, 55, 56, 58, 64, 68, 92, 124, 129, 150 Конституції України пункт 26 розділ VI Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України.

Однак, в порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про Конституційний Суд України» позивачем не зазначено обґрунтування тверджень щодо неконституційності закону України (його окремих положень) із зазначенням того, яке з гарантованих Конституцією України прав людини, на думку суб'єкта права на конституційну скаргу, зазнало порушення внаслідок застосування закону.

Відтак, з огляду на викладене, конституційна скарга ОСОБА_1 за формою не відповідала вимогам Закону України «Про Конституційний Суд України», а тому, як наслідок, була повернута позивачу в силу вимог ч. 3 ст. 57 вказаного Закону.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на те, що додана до повернутої конституційної скарги позивача пам'ятка є ніде не зареєстрована та не має законної сили, оскільки дана пам'ятка для громадян та юридичних осіб про порядок внесення конституційних скарг до Конституційного Суду України містить лише посилання на діючі нормативно-правові акти, якими врегульовано спірні правовідносини, у ній відсутні будь-які міркування або вказівки, з огляду на що, суд вважає що дана пам'ятка має інформаційний характер та не створює будь-яких наслідків для позивача.

Стосовно посилань позивача на бездіяльність Конституційного Суду України при здійсненні ним організаційно-розпорядчих функцій щодо неприйняття упродовж встановленого Законом України строку на прийняття Регламенту Конституційного Суду України, суд зазначає наступне.

Положеннями, встановленими п. 5 Розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що Конституційний Суд України упродовж трьох місяців з дня офіційного опублікування цього Закону ухвалює Регламент у порядку, встановленому цим Законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

У постанові Верховного Суду України від 15.12.2015 в справі № 800/206/15 зазначено, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд також враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відсутність прийнятого Регламенту Конституційного Суду України не порушує прав та свобод або законних інтересів суб'єкта на подання конституційної скарги ОСОБА_1, оскільки провадження за його конституційною скаргою не відкрито, а тому на момент звернення з позовом до суду, дана позовна вимога є передчасною та спрямованою вирішити правовідносини на майбутнє.

Згідно із положеннями ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari vs. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що жодних порушень прав, свобод або інтересів ОСОБА_1 з боку відповідачів не вбачається та під час розгляду справи позивачем такий висновок суду не спростовано, а зворотного не доведено, суд вважає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а, отже, позовні вимоги є необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-247, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Керівника Секретраіату Конституційного Суду України, Конституційного Суду України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом тридцяти днів з моменту проголошення за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко

Повний текст рішення виготовлено 16.02.2018.