Справа № 824/117/18-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/117/18-а

Cуддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Глобус-2020" до другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобус-2020" звернулось до суду з позовом до другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №55419024 від 21 грудня 2017 року, винесену державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Піц Альоною Василівною.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 21 грудня 2017 року державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Піц Альоною Василівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55419024 з примусового виконання постанови управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Глобус-2020" штрафу.

Оскаржувана постанова, на думку позивача, є незаконною, оскільки відповідач не врахував, що стягувачем пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, а також те, що постанова управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року не скріплена печаткою із зображенням Державного Герба України. За таких обставин, посилаючись на норми Закону України «Про виконавче провадження», позивач вказував, що відповідач повинен був повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а не відкривати виконавче провадження.

Ухвалою суду від 02 лютого 2018 року відкрито провадження у адміністративний справі; залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області; призначено розгляд справи на 12 лютого 2018 року о 14 год. 00 хв. за правилами спрощеного позовного провадження із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, зокрема, відповідно до частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур'єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв'язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно статті 269 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Копії позовної заяви та доданих до неї документів направляються відповідачу й іншим учасникам справи на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - електронною поштою, якщо така відома суду, або надаються для ознайомлення в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що її учасників було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача з'явився в судове засідання, водночас подав заяву про розгляду справи без його участі в порядку письмового провадження. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач до суду не з'явився, поряд з цим від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. В указаному клопотання вказано, що вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явилась. Про причини неявки та свою позицію відносно спору не повідомила.

Відповідно до частини першої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, а третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не повідомила про причини неявки в судове засідання, то враховуючи положення частини першої, пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, зважаючи на положення частини дев'ятої статті 205, частини третьої статті 268 та частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження в межах десятиденного строку з дня відкриття провадження у цій справі.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 липня 2017 року управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області прийнято постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року, якою товариство з обмеженою відповідальністю "Глобус-2020" визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абзацом 2 пункту 1 частини шостої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф у сумі 84200,00 грн.

В постанові зазначено, що вона набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а саме 03 серпня 2017 року. Строк пред'явлення постанови до виконання три місяці з дня її винесення.

Листом від 04 грудня 2017 року №1024-1.2012-2210 управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області направило до другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області постанову №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року з метою її примусового виконання.

20 грудня 2017 року відповідач отримав названі вище документи.

21 грудня 2017 року державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Піц Альоною Василівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55419024 з примусового виконання постанови управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року про стягнення штрафу 84200,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою державного виконавця, товариство з обмеженою відповідальністю "Глобус-2020" звернулось до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ в редакції, чинній на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення).

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 2 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 3 Закону №1404-VІІІ передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1 1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Виконавчі документи, зазначені у частині першій цієї статті, підлягають виконанню після їх внесення до Єдиного державного реєстру виконавчих документів у встановленому законодавством порядку.

Статтею 4 Закону №1404-VІІІ визначено вимоги до виконавчого документа.

Так, згідно частини першої указаної статті у виконавчому документі зазначаються:1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Частиною першою статті 12 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, виконавчим документом, на підставі якого державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Піц Альоною Василівною винесено оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження, була постанова управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року про стягнення штрафу.

Процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - штрафи), що передбачені Законом України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" (далі - Закон), визначає Порядок накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1995 року №244 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року №735) (далі -Порядок №№244).

Згідно пункту 31 Порядку№№244 постанова про накладення штрафу є виконавчим документом і підлягає виконанню в установленому законом порядку з дня набрання нею законної сили.

Відповідно до пункту 34 Порядку№№244 не підлягає виконанню постанова про накладення штрафу, яку не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Враховуючи викладене, постанова управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року про стягнення з позивача штрафу могла бути подана до органу державної виконавчої служби з метою її примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення (про що також зазначено в самій постанові), тобто до 20 жовтня 2017 року.

Однак, як вбачається з оглянутих судом оригіналів матеріалів виконавчого провадження №55419024 (їх копії долучено до матеріалів судової справи), таку було подано лише 04 грудня 2017 року, тобто з пропуском встановленого законом строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 26 Закону №1404-VІІІ орган державної виконавчої служби, приватний виконавець відмовляє у прийнятті виконавчого документа до виконання, про що протягом трьох робочих днів повідомляє стягувача у разі якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Крім цього, пунктом 2 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ (в редакції до змін, прийнятих Законом України від 03 жовтня 2017 року №2147 -VIII, які набрали чинності 15 грудня 2017 року) також було передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Таким чином, державний виконавець повинен був прийняти рішення про відмову у прийнятті (повернення) виконавчого документу (постанови №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року) стягувачу без прийняття у зв'язку з пропуском ним встановленого законом строку пред'явлення такого виконавчого документа до виконання.

Відтак, доводи позивача в обґрунтування протиправності оскаржуваного рішення про неврахування відповідачем пропуску стягувачем строку пред'явлення виконавчого документа до виконання є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Крім цього, не були спростовані іншими учасниками справи твердження позивача і про те, що оскільки постанова управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року не була скріплена печаткою із зображенням Державного Герба України, то така підлягала поверненню як виконавчий документ, що не відповідає встановленим законом вимогам ( пункт 6 частини четвертої статі 4 Закону №1404-VІІІ в редакції до 15 грудня 2017 року та пункт 6 частини шостої статті 26 Закону №1404-VІІІ в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року).

Перевіряючи оскаржувану постанову суб'єкта владних повноважень на відповідність дотримання ним критеріїв, передбачених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі, що визначені законодавством, яке регулює спірні правовідносини; необгрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень.

З огляду на викладене, постанова про відкриття виконавчого провадження №55419024 з примусового виконання постанови управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області №9/17/1024-1.20/2-1223 від 20 липня 2017 року про стягнення штрафу 84200,00 грн є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець фактично не заперечував щодо заявлених позовних вимог, зазначивши при цьому в клопотанні від 12 лютого 2018 року про те, що вирішення даних позовних вимог покладає на розсуд суду.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

За таких обставин неподання відповідачем відзиву на позов суд кваліфікує як його визнання.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області, свою позицію відносно даного позову не повідомила.

Згідно статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість заявлених вимог. Водночас відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність оскаржуваного рішення.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Стосовно розподілу судових витрат варто зазначити, що відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн, що підтверджується квитанцією від 26 січня 2018 року №0.0.950516991.

Таким чином, оскільки позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат, що складаються із судового збору, у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №55419024 від 21 грудня 2017 року, винесену державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Піц Альоною Василівною.

Стягнути з другого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (вул. Руська, буд. 183, м. Чернівці, 58023) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Глобус-2020" (вул. Севастопольська, буд.18-А, м. Чернівці, 58000) судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана або до Чернівецького окружного адміністративного суду або безпосередньо до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2018 року.

Суддя О.П. Лелюк