Справа № 686/18917/17
Суддя: Стефанишин С. Л.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Ніколайчук А.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому справу за адміністративним позовом управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому до управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2017 року Управління Пенсійного фонду України у місті Хмельницькому (далі УПФ) звернулося до Хмельницького міськрайонного суду із адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі УДВС ГТУЮ) про скасування постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 54448925 від 18.09.2017.

При цьому, позивач вказав, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року, що набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, визнано протиправним рішення УПФ, викладене у вигляді протоколу № 7836 від 22 вересня 2016 року щодо призначення ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків грошового утримання судді, що становить 23318 грн. 90 коп.; зобов`язано УПФ здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 17 вересня 2016 року; зобов`язано УПФ виплатити ОСОБА_3 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

На виконання зазначеного судового рішення, УПФ було проведено відповідний перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_3, що підтверджується розпорядженням начальника управління № 891470 від 14.04.2017, про що УПФ повідомило УДВС ГТУЮ в листах від 23.08.2017 за № 17866/07 та № 17867/07 зазначивши, що перерахунок призначеного ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання проведено з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 17.09.2016. Різниця між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання 13948, 17 грн. за період з 17.09.2016 по серпень 2017 року включена до відомості виплати пенсій в квітні та в вересні 2017 року.

Не дивлячись на це, 22 вересня 2017 року до УПФ надійшла постанова державного виконавця від 18.09.2017, про накладення на УПФ штрафу в розмірі 5100 грн. за невиконання рішення Хмельницького міськрайонного суду № 686/118/17ц від 2 серпня 2017 року в частині не включення матеріальної допомоги на оздоровлення під час перерахунку пенсії.

Позивач не погоджується з вказаною постановою та вважає, що вона винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необгрунтованим, просить відмовити в його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_3 також заперечує проти задоволення позовних вимог УПФ.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року, що набрала законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2017 року, визнано протиправним рішення УПФ, викладене у вигляді протоколу № 7836 від 22 вересня 2016 року щодо призначення ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 86 відсотків грошового утримання судді, що становить 23318 грн. 90 коп.; зобов`язано УПФ здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 17 вересня 2016 року; зобов`язано УПФ виплатити ОСОБА_3 різницю між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання.

Із пояснень третьої особи, проти яких представник позивача не заперечувала, встановлено, що постанова Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року поступила на добровільне виконання до УПФ 5 травня 2017 року, проте в добровільному порядку в повному обсязі вона виконана не була.

Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 3 серпня 2017 року про примусове виконання постанови суду, 8 серпня 2017 року було відкрито виконавче провадження №54448925 з виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року виконавчого листа № 686/118/17 від 02.08.2017, зобов`язано боржника протягом 10 робочих днів виконати судове рішення.

Листами від 23 серпня 2017 року за №№ 17866/07, 17867/07 начальник УПФ ОСОБА_4 повідомила відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби про те, що на підставі розпорядження № 891470 від 14.04.2017 проведено перерахунок призначеного мені щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 17.09.2016. Різниця між виплаченим та перерахованим розміром щомісячного довічного грошового утримання 13948,17 грн. за період з 17.09.2016 по серпень 2017 року включена до відомості виплати пенсій в квітні 2017 року (6365,05 грн.) та в вересні 2017 року (7583,12 грн.), при цьому вказала, що управлінням фактично вчинено усі дії спрямовані на повне та своєчасне виконання рішення.

Однак, боржник не вказав, що 6365,05 грн., які поступили на картковий рахунок ОСОБА_3 5 травня 2017 року, це донарахування за жовтень, листопад, грудень 2016 року, а 7583,12 грн., які поступили на картковий рахунок ОСОБА_3 6 вересня 2017 року, це донарахування 90% щомісячного довічного грошового утримання за січень серпень 2017 року, але без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення, що об`єктивно підтверджується випискою з карткового рахунку Приват24 ОСОБА_3, розрахунком недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення до і після виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року, з урахуванням податку та військового збору за період з вересня 2016 року по грудень 2017 року, складеного ОСОБА_3 та листом УПФ від 04.12.2017 № 544/В-12 про розмір щомісячного довічного грошового утримання до і після виконання постанови суду, з урахуванням податку та військового збору за період з 17 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року, складеного працівником УПФ ОСОБА_5

Отже, в період часу з 08.08.2017 по 18.09.2017 судове рішення в примусовому порядку належним чином виконано не було, оскільки щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_3 з урахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення, з розрахунку 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, було перераховане боржником, згідно його ж розпорядження № 891470 від 14.04.2017, лише за жовтень, листопад і грудень 2016 року, хоча в самому розпорядженні зазначено, що таке грошове утримання призначене довічно.

Крім цього, розпорядженням № 891470 від 14.04.2017, ОСОБА_3 зараховано стаж судді 27 років 7 місяців 26 днів; встановлено загальний відсоток в розрахунку утримання від заробітку 90%; в суму утримання 25599,75 (без податку і військового збору) включено суму матеріальної допомоги на оздоровлення.

Судом встановлено, що всупереч власному розпорядженню № 891470 від 14.04.2017, УПФ з січня по серпень 2017 року виплачувало ОСОБА_3 щомісячне довічне грошове утримання в сумі 86%, а не 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення, чого представник УПФ не заперечував в судовому засіданні.

З розрахунку недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3, наданого ним суду, вбачається, що в період з січня по вересень 2017 року сума останнього без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення складає 23 145,26 грн. на місяць, що зазначено в розрахунку недоплаченої суми матеріальної допомоги (графа 17) та в листі ПФ № 544/В-12 від 04.12.2017 року (графа 5), а з врахуванням суми матеріальної допомоги на оздоровлення складає 25 171,29 грн. зазначено в розрахунку недоплаченої суми матеріальної допомоги (графа 16), проте в листі ПФ № 544/В-12 від 04.12.2017 року сума до виплати після виконання постанови склала 24 108,69 (графа 9). Різниця недоотриманих коштів в місяць складає: 1 062, 60 грн. (25 171,29 - 24 108,69).

Оскільки, 4 серпня та 6 вересня 2017 року ОСОБА_3 отримав грошове утримання та доплату до нього, відповідно без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ , у зв`язку з невиконанням постанови Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року, 18 вересня 2017 року на УПФ (боржника) було накладено штраф в сумі 5100 грн., який є предметом розгляду у даній справі, і його зобов`язано протягом 10 робочих днів виконати судове рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України (в чинній редакції), судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений законом строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподаткованих доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави суду стверджувати, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним, боржником, судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено воно на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2018 року у справі № 686/18917/17.

Таким чином, позивачем не було виконано судове рішення, щодо якого за виконавчим листом № 686/118/17 відкрито виконавче провадження № 54448925 і не доведено наявності поважних причин його невиконання, а отже відповідачем правомірно та обґрунтовано прийнято постанову від 18 вересня 2017 року про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн.

Доводи представника позивача про виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 27 січня 2017 року в повному обсязі спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: розрахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 у розпорядженні УПФ № 891470 від 14.04.2017, відповідно до якого в суму щомісячного довічного грошового утримання 25599,75 грн. (без податку та військового збору) зараховано включено матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 1329,17 грн. довічно; розрахунком недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_3 з вересня 2016 року по грудень 2017 року з врахуванням 86%, 90% з врахуванням та без врахування суми матеріальної допомоги на оздоровлення; випискою з приват24 про суми грошового утримання і час їх надходження на картковий рахунок ОСОБА_3; інформацією УПФ № 544/В-12 від 04.12.2017, про розмір щомісячного довічного грошового утримання до і після виконання постанови суду, з урахуванням податку та військового збору за період з 17 вересня 2016 року по 31 серпня 2017 року; постановою головного державного виконавця від 18 вересня 2017 року про накладення на УПФ штрафу в сумі 5100 грн. за невиконання судового рішення.

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 встановлено, що гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу ІІІ, статті 117 розділу VII, розділах ІХ, Х Закону № 2453 в редакції Закону № 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх незалежне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Отже, посилання УПФ у позовній заяві на рішення ЄСПЛ «Великоди проти України», відповідно до якого судове рішення не може бути гарантією проти змін у законодавстві у майбутньому, є безпідставним, оскільки не може бути застосовано щодо гарантій незалежності судді, якою в даному випадку є щомісячне довічне грошове утримання судді.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Пунктом 54 рішення ЄСПЛ від 15.01.2010 «Іванов проти України» встановлено, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції(…) Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (…).

Виходячи із встановлених у справі фактичних обставин та досліджених доказів, суд вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому відсутні правові підстави для скасування постанови про накладення штрафу у виконавчому провадженні ВП № 54448925 від 18 вересня 2017 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 8, 17, 19, 22, 46, 58, 152 Конституції України, ст. ст. 2,3,5,72-77,241-246 КАС України

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Управління пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про скасування постанови про накладення штрафу - відмовити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня її проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду буде складено 16 лютого 2018 року.

Суддя С. Стефанишин