Справа № 469/1143/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 469/1143/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Старчеус О.П.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції м. Києва на постанову Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора Департаменту патрульної поліції м. Києва Безсмертного Миколи Олексійовича та Департаменту патрульної поліції м. Києва про визнання протиправними дій працівників патрульної поліції та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора Департаменту патрульної поліції м. Києва Безсмертного Миколи Олексійовича та Департаменту патрульної поліції м. Києва про визнання протиправними дій працівників патрульної поліції та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Постановою Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з постановою суду Департамент патрульної поліції м. Києва звернувся до суду з апеляційною скаргою у якій зазначено, що постанову винесено з порушенням норм матеріального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції м. Києва, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Постановою інспектора патрульною поліції 8 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Безсмертного М.О. серії АР №624753 від 04 серпня 2017 року (а.с.5) ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 04 серпня 2017 року о 13:50 год. в с. Коблеве, керуючи автомобілем Volkswagen Caddi д/н НОМЕР_1 при здійсненні повороту ліворуч не ввімкнув показник повороту та не надав для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 29 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. До ОСОБА_2 постановою інспектора застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.5).

Не погоджуючись з вищевказаними діями інспектора та постановою про адміністративне правопорушення позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду докази правомірності свого рішення, а саме того, що 04 серпня 2017 року о 13:50 год. в с. Коблеве позивач здійснив правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КупАП, таким чином суд вважає відсутнім у діях позивача складу правопорушення, а притягнення його до адміністративної відповідальності за даною статтею КУпАП, незаконним.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративне правопорушення.

В апеляційній скарзі вказується на те, що зазначена постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити. Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 284 КупАП, оскільки вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача субєкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду справи без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Однак, колегія суддів зазначає, що з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі, суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об'єктивного дослідження справи, однак не зобов'язаний підміняти собою осіб, шукаючи доказів виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

За змістом статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 62 Основного Закону встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися, зокрема, на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з системного аналізу статей 245, 252, 280, 283, 284 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративного правопорушень.

Отже, викладені в постанові по справі про адміністративне правопорушення обставини повинні чітко та однозначно свідчити про повноту та об'єктивність встановлених обставин справи та її розгляду, а також відображати конкретний склад адмінправопорушення, що повинно підтверджуватись відповідними доказами.

Разом з тим, як вбачається з постанови серії АР № 624753 від 04 серпня 2017 року підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення згідно оскаржуваної постанови стало виявлення посадовою особою підрозділу поліції здійснення позивачем повороту ліворуч без ввімкнення показника повороту та не надання під час перевірки інспектором УПП документів полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 29 ПДР України.

При цьому, судом першої інстанції вірно враховано те, що позивач заперечує здійснення ним повороту ліворуч без ввімкнення показника повороту та не надання під час перевірки інспектором УПП документів полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані обставини зумовлюють відповідача-суб'єкта владних повноважень довести правомірність своїх дій та рішення на підставі ч. 2 ст. 71 КАС України.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення оформлено відповідною постановою, при цьому не підтверджується будь-якими іншими доказами, в тому числі показаннями свідків, відеофіксацією тощо.

Зазначені обставини, з урахуванням того, що позивач не визнає порушення ним правил дорожнього руху, позбавляють суд можливості визнати доведеним факт вчинення особою адміністративного правопорушення, а відтак - і правомірність рішення суб'єкта владних повноважень.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 02 квітня 2017 року ОСОБА_2 видано Поліс №АМ/0063750 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме на автомобіль Volkswagen Caddi д/н НОМЕР_1, строк дії поліса до 01 квітня 2018 року (а.с.10).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення та наявність підстав для її скасування.

Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 284 КупАП, так як вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки згідно вимог п. 3 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та/або процесуального права, допущено неповне з'ясування або надано невірну оцінку обставинам які впливають на правильність вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції м. Києва - залишити без задоволення.

Постанову Березанського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до інспектора Департаменту патрульної поліції м. Києва Безсмертного Миколи Олексійовича та Департаменту патрульної поліції м. Києва про визнання протиправними дій працівників патрульної поліції та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 13 лютого 2018 року.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Шляхтицький О.І.

Суддя: Семенюк Г.В.