Справа № 826/2221/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 січня 2018 року № 826/2221/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Борсуковській А.О.,

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Глущенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування наказу №10 від 13.01.2017 року, поновлення на посаді, стягнути суму заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу №10 від 13.01.2017 року, поновлення на посаді, стягнути суму заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про те, що факт вчинення ним дисциплінарного проступку не є доведеним, а відтак застосування заходів дисциплінарного впливу у вигляді звільнення є найсуворішою санкцією та не може бути застосована до позивача.

Вказав на те, що звільнення позивача відбулося до завершення відповідачем службового розслідування, що є порушенням вимог частини другої статті 16 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та ознайомлений з наказом від 13.01.2017 року №10 16.01.2017 року без надання витягу з наказу, що є порушенням частини восьмої статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України.

Представник відповідача проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував, з підстав викладених в письмових запереченнях на позовну заяву.

Також вказав на те, що відповідач дотримується позиції відносно того, що неналежне здійснення оперативно-службової діяльності у сфері суспільної моралі є неприпустимим і потребує суворого реагування, оскільки працівник поліції зобов'язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва та вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припинення виявлених кримінальних та адміністративних правопорушень.

Між іншим зазначив, що позивач не оскаржував висновок службового розслідування про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, наказ про призначення службового розслідування та наказ від 10.02.2017 року №121 про звільнення його з посади.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у серпні 2010 року прийнятий до органів внутрішніх справ України та перебував на службі в Національній поліції України. Загальний стаж роботи позивача 6 років з присвоєнням спеціального звання - капітан поліції.

13.01.2017 року позивача було включено до резерву внутрішніх справ України, у зв'язку з тим, що наказом Головного управління Національної поліції у м.Києві за №10 від 13.10.2017 року до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у формі звільнення з займаної посади - заступника відділу боротьби зі злочинами у сфері моралі в Управлінні боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми.

Не погоджуючись з виданим наказом про звільнення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, з пояснень відповідача вбачається, що на виконання доручення ГУНП у м. Києві від 16.12.2016 року № 706/125/01/12-2016 з метою вивчення ефективності оперативно-службової діяльності, у період з 19.12.2016 року по 22.12.2016 року проведено інспектування управління боротьби із злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві).

У ході інспектування було встановлено, що упродовж 11 місяців 2016 року відділом протидії торгівлі людьми виявлено та зареєстровано 184 (2015 рік - 250) кримінальних правопорушень, що на 35 % менше ніж у попередньому році.

При цьому на 43% зменшилася кількість виявлених та задокументованих злочинів на пріоритетних напрямках оперативної служби:

- розповсюдження порнографії (ст. 301 КК України) - в 7 разів (9 проти 68 у 2015 році);

- сутенерство (ст. 303 КК України) - майже в 2 рази (27 проти 43);

- підробка та використання підроблених документів (ст. 358 КК України) - в 2 рази (27 проти 67).

Незважаючи на те, що на 60 % (21 проти 8) збільшилася кількість зареєстрованих фактів торгівлі людьми (стаття 149 Кримінального кодексу України), лише 3 особам або за 14 % кримінальних проваджень повідомлено про підозру.

До суду в 2016 році направлено всього 1 таке провадження, при 100 % направленні до суду обвинувальних актів за справами у минулому році.

По кримінальних провадженнях які знаходяться у супроводженні УБЗПТЛ ГУНП у м.Києві лише по 44 % особам повідомлено про підозру, тоді як в минулому році питома вага складала 78 %.

Під час інспектування встановлено, що основними причинами виявлених недоліків по окремим лініями оперативно-службової діяльності УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві є порушення обліково-реєстраційної дисципліни, порушення строків виконання доручень слідчих, вимог технічного захисту інформації, стану службової підготовки, стану дисципліни та законності, особиста недисциплінованість деяких працівників та відсутністю контролю за службовою діяльністю підлеглих з боку керівництва управління.

Зазначені факти стали відомі з доповідної записки начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у м. Києві полковника поліції Карагодіна О.В. від 26.12.2016 року № 7245/125/01/12-2016.

Вказані обставини, за фактом порушення обліково-реєстраційної дисципліни, порушення строків виконання доручень слідчого, вимог технічного захисту інформації, стану службової підготовки, стану дисципліни та законності серед деяких працівників УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві стали підставою для призначення службового розслідування.

Наказом ГУНП України м. Києві від 30.12.2016 року № 1178 заступником Голови Національної поліції - начальником Головного управління Національної поліції у м. Києві полковником поліції Крищенком А.Є. проведення службового розслідування доручено голові комісії начальнику інспекторського управління відділу організаційно-аналітичного забезпечення Ясінського О.В., членам комісії - заступникові начальника відділу Чубатому О.М., ст. оперуповноваженому в ОВС цього ж відділу Войтюку В.ГІ., старшому інспекторові з окремих доручень відділу інспекції з особового складу Управління кадрового забезпечення Компанець С.І., старшому інспекторові відділу документального забезпечення Беник Т.П., старшому інспектору інспекторського відділу організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Гультяєв М.М., старшому слідчого управління Дайнеги І.І., старшому інспектору інспекторського відділу організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування віти А.А., старшого інспектора з окремих доручень інспекторського відділу організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Білоус О.С., старшого інспектора відділу технічного захисту інформації управління режиму та технічного захисту інформації Сагай М.В., старшого інспектора режимно-секретного відлілу управління режиму та технічного захисту інформації Цибенко І.В. та старшого інспектора інспекторського відділу організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Олійник В.О.

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 19.12.2016 року о 06 год. 45 хв. в УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві введено сигнал оповіщення «НАВЧАЛЬНА ТРИВОГА».

19.12.2016 о 08.15 год. до управління прибули лише 17 працівників, що становить 5 % і є не достатнім для виконання поставлених завдань (у той час коли по штату 49, не комплект 11, на чергуванні у добовому наряді - 1, лікарняний - 6, відпустка - 2, на навчанні - 2), тобто вчасно не прибуло - 9 працівників.

Встановлено, що заступником начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері публічної моралі УБЗПТЛ ОСОБА_3 за 11 місяців 2016 року не розкрито жодного кримінального правопорушення.

Також перевіркою виявлені чисельні порушення вимог статей Кодексу України про адміністративні правопорушення та наказу МВС України № 1376 від 06.11.2015 року «Про затвердження Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», а саме - ОСОБА_3 неналежно організував та контролював ведення адміністративно-штрафної практики.

Крім того встановлено, що позивач, як керівник навчальної групи провів лише 1 раз із 20 навчально-тренувальних стрільб протягом року, передбачених планом (згідно наказу МВС №50-2016 повинні проводитись не рідше 2 разів на місяць), заняття зі службової підготовки проводились формально, жодного разу не перевірялась якість ведення зошитів особовим складом.

За результатами проведення службового розслідування наказом ГУНП у м. Києві від 13.01.2016 року № 10 у вчиненні дисциплінарного проступку, який виразився в належному здійсненні оперативно-службової діяльності у сфері суспільної моралі, внаслідок порушення вимог абзацу першого частини першої статті 7 Дисциплінарного Статуту органів внутрішніх справ України, Положення про управління боротьби зі починами, пов'язані з торгівлею людьми, ГУНП у м. Києві, затверджений наказом ГУНП у м. Києві від 12.07.2016 року № 598, заступника начальника відділу боротьби зі починами у сфері моралі управління боротьби зі злочинами, пов'язані з торгівлею людьми ОСОБА_3 звільнено із посади.

У подальшому, наказом ГУНП у м. Києві від 10.02.2017 року № 121 о/с «Щодо особового складу» у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України ОСОБА_3 звільнено із посади на підставі частини першої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 59 вказаного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Пунктом 9 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що до набрання чинності Законом України "Про Дисциплінарний статут Національної поліції" поширено на поліцейських дію Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України".

Відповідно до статті 12 частини першої пункту 6 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення, зокрема, звільнення з посади.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі статтею 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Таким чином, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є невиконання або неналежне виконання поліцейським дисципліни шляхом недотримання конкретних актів законодавства та наказів і інших відомчих нормативно-правових актів.

Згідно з порядком накладання дисциплінарних стягнень, визначеним у статті 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено правомірність призначення службового розслідування за фактом порушення обліково-реєстраційної дисципліни, порушення строків виконання доручень слідчого, вимог технічного захисту інформації, стану службової підготовки, стану дисципліни та законності серед деяких працівників УБЗПТЛ ГУНП у м. Києві, в ході якого встановлено, що заступником начальника відділу боротьби зі злочинами у сфері публічної моралі УБЗПТЛ ОСОБА_3 за 11 місяців 2016 року не розкрито жодного кримінального правопорушення та неналежно організовано, без належного контролю, ведення адміністративно-штрафної практики, а відтак неналежне виконання покладених на нього службових обов'язків, що є несумісним з подальшим проходженням служби в органах поліції, тому прийнятий за наслідком проведеного службового розслідування спірний наказ ГУ НП в Київській області від 13 січня 2017 року №10 в частині є такими, що прийнятий відповідачем обґрунтовано, за наявності визначених законом підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно доводів позивача про те, що відповідачем було порушено порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, суд зазначає наступне.

Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12 березня 2013 року №230, визначено порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні (п.1.1).

Згідно з пунктом 1.2 вказаної Інструкції службове розслідування - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс (пункт 2.1 Інструкції).

Відповідно до підпунктів 2.2.1, 2.2.20 пункту 2.2 Інструкції службове розслідування проводиться уповноваженим на те начальником у разі, серед іншого, невиконання або неналежного виконання особами РНС під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на ОВС завдань з охорони громадського порядку, боротьби зі злочинністю; отримання інформації про скоєння інших, не визначених підпунктами 2.2.1 - 2.2.19 цього пункту, дисциплінарних проступків, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника.

Позивачем докази оскарження висновку службового розслідування про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та наказу про призначення службового розслідування суду не надано.

З огляду на викладене, та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність з боку відповідача порушень порядку проведення службового розслідування.

Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача про поновлення на посаді та стягнення моральної шкоди, оскільки вони є похідними від вимог щодо скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент прийняття даного рішення) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пугнкту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Керуючись статтями 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

Суддя Є.В. Аблов