Справа № 155/2499/14-а
Суддя: Бучик А.Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2018
м.Київ

справа № 155/2499/14

провадження № К/9901/3520/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бучик А.Ю.,

суддів: Гімона М.М., Мороз Л.Л.,

учасники справи:

позивач - Свято - Хресто - Воздвиженська громада Української православної церкви,

відповідач - Угринівська сільська рада Горохівського району Волинської області,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Релігійна громада Воздвиження Хреста Господнього Української Православної Церкви Київського Патріархату у селі Угринів Горохівського району області,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Свято - Хресто - Воздвиженської громади Української православної церкви на постанову Горохівського районного суду Волинської області у складі судді Шмідта С.А. від 27 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Хобор Р.Б., Попка Я.С., Сеника Р.П. від 23 червня 2015 року ,

В С Т А Н О В И В:

Свято - Хресто - Воздвиженська громада Української православної церкви звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування рішення № 41/3 від 17 листопада 2014 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки".

Постановою Горохівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Свято - Хресто - Воздвиженська громада Української православної церкви посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Горохівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року. Вказує, що є єдиним та законним землекористувачем вищевказаної земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що на підставі заяви від 13 листопада 2014 року настоятеля релігійної громади Миколи Сегета (третя особа) рішенням Угринівської сільської ради Горохівського району Волинської області № 41/3 від 17 листопада 2014 року "Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки" надано дозвіл релігійній громаді Воздвиження Хреста Господнього Української православної церкви Київського Патріархату на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її у постійне користування для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,25 га. по вул.Набережній, 25 в с.Угринів за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту с.Угринів, не переданих у власність та не наданих у користування.

Не погоджуючись з спірним рішенням, Свято - Хресто - Воздвиженська громада Української православної церкви звернулась із вказаним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що Угринівська сільська рада Горохівського району Волинської області, як орган місцевого самоврядування, при прийнятті рішення №41/3 від 17 листопада 2014 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки» діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України та не порушила прав, свобод чи інтересів позивача.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Нормами статті 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Частиною 1 статті 92 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності (частина 2 статті 92 ЗК України).

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положеннями статі 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами частини першої статті 123 ЗК України надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК України).

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина третя статті 123 ЗК України).

Таким чином, наведеною нормою зазначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу щодо відведення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог Свято - Хресто - Воздвиженська громада Української православної церкви покликалась на те, що вона є єдиним та законним землекористувачем вищевказаної земельної ділянки

Так, судами встановлено, що рішенням Ради у справах релігій при Раді Міністрів СРСР від 24 травня 1989 року зареєстровано релігійне об'єднання Російської православної церкви в с.Угринів Горохівського району Волинської області Української РСР (Хрестовоздвиженська православна церква в с.Угринів Горохівського району Волинської області). В подальшому, рішенням Волинської обласної ради народних депутатів № 266 від 24 грудня 1991 року надано правоздатність юридичної особи та зареєстровано в державного реєстратора Горохівського району Хресто-Воздвиженську релігійну громаду Української православної церкви с.Угринів Горохівського району.

Рішенням № 2 від 12 березня 1991 року "Про будівництво одноквартирного житлового будинку с.Угринів" Виконавчий комітет Угринівської сільської ради народних депутатів вирішив: затвердити акт комісії від 25 лютого 1991 року про вибір земельної ділянки під будівництво одноквартирного житлового будинку; виділити під будівництво одноквартирного житлового будинку земельну ділянку площею 0,12 га.; зобов'язати забудовника - церковну общину села виготовити проектну документацію згідно архітектурно - планувального завдання головного архітектора району.

З Акту вибору земельної ділянки під будівництво одноквартирного житлового будинку від 25 лютого 1991 року вбачається, що земельна ділянка розміщена в центральній частині села і межує: з півночі - садиба Остапчука А.І., півдня - садиба Сироватки А.С., сходу - городи, заходу - вулиця села.

Згідно Архітектурно-планувального завдання на розробку техно - робочого проекту будівництва одноквартирного житлового будинку, затвердженого 29 березня 1991 року начальником головного управління архітектури і містобудування, забудовником вказаного будинку є церковна община.

З Акту про винесення в натуру меж земельної ділянки для будівництва державних і кооперативних будівель від 25 лютого 1991 року представник архітектурно-планувального бюро Ковальчук М.І. здала, а представник церковної общини Неліпович С.А. прийняв земельну ділянку площею 0,12 га. в с.Угринів Горохівського району Волинської області, яка виділена церковній общині для будівництва будинку.

Позивач вказує, що є користувачем земельної ділянки площею 0,12 га., яка розташована по вул. Набережна, 25, с. Угринів Горохівського району, та на частину якої спірним рішенням № 41/3 від 17 листопада 2014 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Однак, наведеним доводам позивача судами попередніх інстанції не надано правової оцінки та не встановлено, яким чином співвідносяться земельна ділянка площею 0,25 га по вул. Набережній, 25 в с. Угринів, про яку йдеться в оскаржуваному рішенні, з земельною ділянкою, площею 0,12 га., яка в 1991 році передавалась позивачу згідно акту винесення меж земельної ділянки для будівництва державних і кооперативних будівель для будівництва будинку, що в свою чергу, не дає можливості встановити, чи впливає оскаржуване рішення на права позивача та, відповідно, наявність підстав для захисту порушеного/оспорюваного права. Крім того, поза увагою судів залишилось дослідження графічних матеріалів, що лягли в основу оспрюваного рішення суб"єкта владних повноважень, на яких зазначається бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, що на планувальній структурі конкретного місця дає можливість визначити місце знаходження об'єкта, територію, межі, тобто ті фактори, що безпосередньо впливають на візуалізацію такої інформації відносно певної прив"язки до конкретної адреси.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи

Оскільки судами попередніх інстанції не встановлено обставин, що мають значення для справи, а суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 349 та на підставі п. 2 ч. 2 ст. 353 КАС України.

Керуючись ст.ст. 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційну скаргу Свято - Хресто - Воздвиженської громади Української православної церкви задовольнити частково.

Постанову Горохівського районного суду Волинської області від 27 лютого 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2015 року скасувати та направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А.Ю. Бучик

судді М.М. Гімон

Л.Л. Мороз