Справа № 826/17682/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року № 826/17682/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - позивач, Фонд) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач, Шевченківський РВ ДВС м. Київ), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу, прийняту державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ОСОБА_2 27 листопада 2017 року у межах виконавчого провадження ВП №54676925 з примусового виконання виконавчого листа №826/1159/16, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 28 липня 2017 року (далі по тексту - оскаржувана постанова).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню як така, що прийнята передчасно. Так, Фонд неодноразово повідомляв державного виконавця про неможливість виконання рішення суду внаслідок його оскарження у касаційному порядку, а саме, надавав державному виконавцю інформацію про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в адміністративній справі №826/1159/16 оскаржені Фондом у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України, яким відкрито касаційне провадження, що, на переконання позивача, є об'єктивною обставиною, яка перешкоджає провадженню виконавчих дій у встановлений державним виконавцем строк. Крім того, Фонд повідомляв державного виконавця про те, що документи, прийняті у межах виконавчого провадження ВП №54676925, мають бути скеровані до уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту - ПАТ «Дельта Банк»), адже вказана особа є належним боржником. Саме вказану особу судом зобов'язано вчинити певні дії.

Також позивач наполягав на тому, що Фонд не може виконати рішення суду. Зокрема, ОСОБА_3, якій судовим рішенням в адміністративній справі №826/1159/16 Фонд в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» зобов'язано вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у сумі 730 000,00 гривень, не є вкладником зазначено банку. Зважаючи на викладене, Фонд не має законних підстав та правового механізму для виконання рішення суду в адміністративній справі №826/1159/16.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні 29 січня 2018 року представник позивача позов підтримав повністю та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином. При цьому, до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на адміністративний позов разом із доказами на їх обґрунтування та клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що наведені Фондом у позові доводи не є підставою для скасування постанови про накладення штрафу, оскільки при її прийнятті державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені нормами законодавства. Державний виконавець прийняв оскаржувану постанову, оскільки рішення суду Фондом не виконано, а підстави, які б свідчили про необхідність зупинення виконавчих дій - відсутні. Твердження Фонду, які містяться у позові, є надуманими та такими, що не свідчать про протиправність оскаржуваної постанови. Відповідно до положень чинного законодавства, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання, у тому числі і для Фонду.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, а також заяву представника позивача про подальший розгляд справи за його відсутності, у судовому засіданні 29 січня 2018 року судом, на підставі частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року в адміністративній справі №826/1159/16 задоволено позов ОСОБА_3 до Фонду, уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., за участю третіх осіб: ОСОБА_5, ПАТ «Дельта Банк», про зобов'язання вчинити дії, а саме:

- визнано протиправними дії уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. щодо повернення платіжних вимог державного виконавця від 27 лютого 2015 року №350/13, від 27 квітня 2015 року №350/13, від 10 липня 2015 року №350/13 без виконання на підставі пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- зобов'язано Фонд в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у сумі 730 000,00 гривень на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, відкритий в Ощадбанку, , МФО 322669, для поповнення картки НОМЕР_2.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року залишено без змін.

28 липня 2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №826/1159/16 відповідно до якого, частина рішення, що підлягає виконанню: «зобов'язати Фонд в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. вчинити дії щодо перерахування грошових коштів у сумі 730 000,00 гривень на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1, відкритий в Ощадбанку, , МФО 322669 для поповнення картки НОМЕР_2».

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2017 року державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ОСОБА_2 (далі по тексту - державний виконавець) прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №54676925 з примусового виконання виконавчого листа №826/1159/16 від 28 липня 2017 року.

У зазначеній постанові вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Після отримання примірнику постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 вересня 2017 року Фонд листом від 29 вересня 2017 року №27-19777/17 повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду та наявність підстав для відкладення провадження виконавчих дій з огляду на відкриття Вищим адміністративним судом України касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду на рішення першої та апеляційної інстанцій в адміністративній справі №826/1159/16 та поданням Фондом до суду касаційної інстанції клопотання про зупинення виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2017 року.

На переконання Фонду, подання касаційної скарги на вказані вище судові рішення та заявлення клопотання про зупинення виконання судових рішень в адміністративній справі №826/1159/16 є об'єктивними обставинами, що перешкоджають провадженню виконавчих дій.

03 листопад 2017 року державним виконавцем складено вимогу, якою боржника зобов'язано у строк до 13 листопада 2017 року виконати рішення суду.

Листом від 13 листопада 2017 року б/н Фонд знову повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду та наявність підстав для відкладення провадження виконавчих дій. При цьому, Фонд послався на те, що ОСОБА_3 не є вкладником ПАТ «Дельта Банк» та не має з банком будь-яких договірних відносин.

27 листопада 2017 року державним виконавцем знову складено вимогу, якою боржника зобов'язано у строк до 11 грудня 2017 року виконати рішення суду.

У той же день державним виконавцем прийнято оскаржувану постанову, якою, за невиконання боржником рішення суду, на останнього накладено штраф у розмірі 3 400,00 гривень.

Примірник вказаної постанови отримано Фондом 12 грудня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

14 грудня 2017 року на адресу Шевченківського РВ ДВС м. Київ надійшов лист Фонду від 13 грудня 2017 року №27-25310/17, яким державного виконавця в черговий раз повідомлено про неможливість виконання рішення суду з підстав, зазначених у листі Фонду від 13 листопада 2017 року.

Крім того, листом від 13 грудня 2017 року №27-25311/17 Фонд повідомив державного виконавця про необхідність направлення прийнятих у межах виконавчого провадження документів належному боржнику - уповноваженій особі Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

В подальшому, незгода Фонду з постановою державного виконавця про накладення штрафу зумовила його звернення до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі по тексту - Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 26 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно вимог статті 10 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов'язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина 2 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII).

При цьому, згідно з пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Зокрема, відповідно частини 2 статті 62 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу.

Статтею 75 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що державному виконавцю надані повноваження щодо накладення стягнення у вигляді штрафу.

Як встановлено судом та не спростовано представником позивача, з моменту відкриття виконавчого провадження та станом на момент розгляду даної справи, боржником рішення суду не виконано, заходів, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Обставини, на які посилається представник позивача як на підставу неможливості виконання рішення суду, та, як наслідок, не виконання законних вимог державного виконавця, на думку суду, не є такими, що свідчать про відсутність у Фонду можливості виконати судове рішення.

Так, посилання позивача на касаційне оскарження рішень в адміністративній справі №826/1159/16 є безпідставними, оскільки постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2016 року є такою, що набрала законної сили починаючи з 16 травня 2017 року, а отже, є обов'язковою до виконання. Саме по собі відкриття касаційного провадження не свідчить про необхідність зупинення виконавчих дій.

Крім того, ухвалами Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2017 року К/800/17554/17 та від 10 липня 2017 року К/800/18553/17 відмовлено у задоволенні клопотань Фонду та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» про зупинення виконання судового рішення в адміністративній справі №826/1159/16.

Стосовно тверджень Фонду про необхідність звернення державного виконавця до суду із заявою про роз'яснення судового рішення в адміністративній справі №826/1159/16, суд зазначає наступне.

Зі змісту норм Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII випливає, що звернення до суду із заявою про роз'яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом, є правом, а не обов'язком державного виконавця.

Зокрема, відповідно до пункту 10 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз'яснення рішення у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Частиною 1 статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення.

У відзиві на позов державний виконавець пояснив, з чим погоджується суд, що резолютивна частина рішення в адміністративній справі №826/1159/16 є зрозумілою, а тому у державного виконавця відсутні визначені Законом підстави для звернення до суду із заявою про роз'яснення такого рішення.

Крім того, суд зауважує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви Фонду про роз'яснення постанови суду в адміністративній справі №826/1159/16 у зв'язку з її невмотивованістю.

Посилання Фонду на те, що належним боржником у виконавчому провадженні є уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», суд вважає безпідставними, оскільки у резолютивній частині судового рішення в адміністративній справі №826/1159/16 чітко зазначено про зобов'язання Фонду в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» вчинити певні дії.

Так, нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме пунктом 17 частини 1 статті 2, чітко визначено, що уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Тобто, уповноважена особа Фонду, як вбачається з аналізу викладеної норми, діє від імені Фонду та від його імені, в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує певні дії.

Крім того, суд звертає увагу на те, що Фонд, вважаючи себе неналежним боржником, мав би звернутися до суду із заявою про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Суд критично ставиться й до тверджень позивача щодо неможливості виконання рішення суду у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не є вкладником ПАТ «Дельта Банк», оскільки вказані обставини досліджувались судом в справі №826/1159/16, за результатом чого було прийнято рішення, яке набрало законної сили, а тому Фонд зобов'язаний виконати таке рішення суду.

Державний виконавець, у свою чергу, вчиняючи дії, спрямовані на виконання рішення суду, не уповноважений та не вправі перевіряти обставини, вже встановлені відповідним судовим рішенням.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується правомірність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача судового збору у розмірі 1600,00 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко