Справа № 815/4343/17
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 815/4343/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусика А.Г.,

суддів - Зуєвої Л.Є. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 17 липня 2017 року №158-к "Про звільнення ОСОБА_2.", яким його було звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів; зобов'язання Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області поновити його на посаді головного спеціаліста відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів або на рівнозначній тій, з якої його було звільнено наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 17 липня 2017 року №158-к, та зобов'язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 17 липня 2017 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області №78-к від 18 травня 2016 року "Про призначення", ОСОБА_2 з 19 травня 2016 року було призначено на посаду головного спеціаліста відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів з посадовим окладом згідно штатного розпису, за переведенням з Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області.

17 липня 2017 року завідувачем сектору управління персоналом С.В. Коваль складено службову записку на ім'я в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Гавури С.М., згідно з якою 17 липня 2017 року вийшов на службу головний спеціаліст відділу контролю за рекламою Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_2, який був відсутній на службі з 25 січня 2017 року у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, яка підтверджується листками непрацездатності. С.В. Коваль зазначив, що існують підстави для звільнення ОСОБА_2 та припинення його служби в ГУ Держпродспоживслужбі в Одеській області за ч.2 ст. 87 ЗУ "Про державну службу".

Наказом ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області №158-к від 17 липня 2017 року "Про звільнення ОСОБА_2.", останнього було звільнено з посади головного спеціаліста відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів з 17 липня 2017 року, відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України "Про державну службу" у зв'язку із нез'явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності. Начальнику відділу фінансового та організаційного забезпечення ОСОБА_5 було доручено провести остаточний розрахунок з виплатою компенсації за 27 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Винесення вказаного наказу та звільнення позивача з займаної посади і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вказані обставини визнані сторонами та суд не має обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача є неправомірним, оскільки позивач не з'являвся на службу внаслідок тимчасової непрацездатності у період, що становить менше ніж 150 календарних днів протягом року, а дні тимчасової непрацездатності позивача, які припали на вихідні та святкові дні, в які ОСОБА_2 не залучався до чергування, протиправно включено відповідачем до періоду «нез'явлення державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, приймаючи спірний наказ та звільняючи позивача зі служби відповідач посилався на нез'явлення позивача на службу протягом більш як 150 календарних днів підряд, що передбачено ст.87 Закону України «Про державну службу».

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками відповідача та вважає, що в даному випадку підстави для звільнення позивача, з огляду на наведені положення Закону, відсутні в зв'язку з наступним.

Преамбулою Закону України «Про державну службу» (далі Закон) передбачено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону (Розділ IX Припинення державної служби) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення може бути нез'явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

На думку колегії суддів, наведені положення в контексті спірних правовідносин, необхідно розуміти таким чином, що підставою для звільнення особи внаслідок нез'явлення на службу, із застосуванням ч.2 ст.87 Закону, може бути нез'явлення саме в робочі дні, або ті дні, коли особа повинна була виконувати свої посадові обов'язки та без урахування вихідних та святкових днів, оскільки у вказаний період державний службовець мав право бути відсутнім на службі, що передбачено діючим трудовим законодавством.

Тому колегія суддів вважає, що вказані дні (вихідні та святкові) не повинні бути включені до розрахункового періоду (150-ти денного) відсутності державного службовця та робочому місці, внаслідок чого особа може бути звільнена зі служби.

Таким чином, враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що в розрахунковий період, який було досліджено відповідачем та судом першої інстанції, робочих днів було лише 117, що є меншим, ніж необхідна мінімальна кількість (150), за наявності якої особа може бути звільнена зі служби, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для звільнення позивача в даному випадку немає, а відповідні позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу в частині звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вказані положення ч.2 ст.87 Закону (Розділ IX Припинення державної служби), як підставу для припинення державної служби можуть бути застосовані лише у випадку фактичної відсутності особи на роботі станом на час спливу 150-ти денного строку, разом з тим, в даних спірних правовідносинах позивача було звільнено в період часу, коли він вийшов на роботу та виконував свої посадові обов'язки, що не узгоджується з положеннями ч.2 ст.87 Закону.

Отже, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Також, колегія суддів не може погодитися з посиланням апелянта на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому що всі процесуальні норми, передбачені адміністративним судочинством були виконані без порушень прав кожної сторони при розгляді справи.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321,322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку ст.328-331 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А. Г.
Судді Зуєва Л.Є. Шевчук О.А.