Справа № 817/574/16
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Щербаков В.В.
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"19" лютого 2018 р. Справа № 817/574/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шевчук С.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

сторін та їх представників: позивач ОСОБА_3; від відповідача- Костяновська Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області Юрченка Юрія Сергійовича на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" вересня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Запорізької області про стягнення заробітної плати , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до прокуратури Запорізької області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь суми недоплачених у 2006 році матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 4878,07грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у 2006 році йому належно до виплати 9022,00 грн. матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, але відповідачем було виплачено лише суму 4143,93грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 18.09.2017 року позов задоволено. Стягнуто із прокуратури Запорізької області () на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний НОМЕР_1) недоплачену у 2006 році суму матеріальних допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань - 4878,93грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень дев'яносто три копійки).

Не погоджуючись з постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позову. Відповідач посилається на те, що суд першої інстанції вирішуючи спір дійшов помилкових висновків, що виплачена позивачу у лютому- березні 2006 року матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань обчислювалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268, внаслідок чого неправильно встановив її розмір. Крім того, посилається на те, що судове рішення у справі №567/1580/13-а не може вважатися преюдиційним підтвердженням факту неправомірності дій відповідача при обчисленні заробітної плати та матеріальної допомоги ОСОБА_3 у період з квітня 2005 по березень 2006 року. Зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення є правом керівника органу прокуратури, а її розмір встановлюється в межах асигнувань на оплату праці та не повинен перевищувати середньомісячну заробітну плату, а при обчислені середньомісячної заробітної плати для виплати матеріальної допомоги на оздоровлення застосовуються положення постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1999 року № 100.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що згідно висновку судово-економічної експертизи від 21.05.2009 року у квітні місяці його утримання повинно становити 4511 грн. і цей висновок покладено в основу судового рішення у справі №567/1580/13-а. Зазначає, що раніше вимоги про стягнення матеріальної допомоги ним не заявлялися.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у період з 29.12.2005 по 22.01.2007 працював у прокуратурі Запорізької області.

Прокуратурою Запорізької області у лютому- березні 2006 року ОСОБА_3 було виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань відповідно у розмірі 716,37 грн. та 1273,56 грн., а всього у розмірі 1989,93грн. та матеріальну допомогу на оздоровлення у травні 2006 року в розмірі 2154,00грн.

Вважаючи, що вказані матеріальні допомоги були виплачені відповідачем не в повному розмірі, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у даній справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків щодо обґрунтованості позовних вимог, а тому задовольнив позов.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю та на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує рівні можливості.

У 2006 році питання виплата заробітної плати працівникам прокуратури було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України "Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" від 13.12.1999 №2288, а з квітня 2006 року постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", згідно пп.3 п.2 якої керівникам зазначених державних органів надано право на виплату в межах затверджених обсягів фонду оплати праці матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань виплачена ОСОБА_3 у лютому-березні 2006 року в сумі 1989,93 грн., а матеріальна допомога на оздоровлення у травні 2006 року - в сумі 2154,00грн.

З матеріалів справи також вбачається, що у провадженні Острозького районного суду Рівненської області перебувала справа №567/1580/13-а за позовом ОСОБА_3 до прокуратури Запорізької області про визнання не чинними рішень, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Постановою Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 року стягнуто з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 3834,35грн. недоплаченої грошової допомоги, 6864,49 грн. заробітної плати, 2585,16грн. недоплаченої компенсації за невикористану відпустку, 7777,06 грн. компенсації втрат грошових доходів, 500,00грн. на відшкодування моральної шкоди, 762,09 грн. витрат на сплату судового збору, 1800,00грн. витрат на проведення судово-економічної експертизи; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.05.2014 року у справі №567/1580/13-а прийнято нову постанову, якою постанову Острозького районного суду Рівненської області від 13.02.2014 скасовано в частині стягнення з прокуратури Запорізької області на користь ОСОБА_3 7777,06 грн. компенсації втрат грошових доходів та прийняти в цій частині нову постанову про відмову у задоволені позову, а в решті постанову залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 місячна заробітна плата ОСОБА_3 у квітні 2006 році становила 4511,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини встановлені судовими рішення у справі № 567/1580/13-а та вимоги пп.3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суд першої інстанції дійшов висновків, що розмір матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, що належав до виплати ОСОБА_3 у 2006 році, повинен складати 9022,00грн. (4511 + 4511).

Отже, суд першої інстанції зазначив, що в супереч положень постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) позивачу у 2006 році матеріальні допомоги були нараховані відповідачем та виплачені в значно меншому розмірі.

При цьому, суд першої інстанції послався на те, що рішенням у справі №567/1580/13-а встановлено, що відповідачем у 2006 році неправильно обраховувалася заробітна плата позивача, що в силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України не потребує доказуванню.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок невірного обрахунку розміру місячної заробітної плати ОСОБА_3 у 2006 році, відповідачем також невірно обраховано та не доплачено позивачу розмір матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 4878,93грн. (9022,00 - 4143,93), яка відповідно підлягає стягненню на користь ОСОБА_3

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у лютому-березні 2006 року була врегульована постановою Кабінету Міністрів України "Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" від 13.12.1999 №2288.

Підпунктом 3 пункту 2 вказаної постанови надано право керівникам органів і головам рад, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах установленого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" від 13.12.1999 №2288, наказом Генерального прокурора України від 21.02.2006 року №99к прокурорсько-слідчим працівникам надано в межах затвердженого кошторису матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячної заробітної плати, встановленої на лютий місяць 2006 року.

Згідно розрахунку нарахованої ОСОБА_3 заробітної плати за лютий 2006 року , його заробітна плата складала : посадовий оклад-617 грн.; надбавка за вислугу років-149,40 грн.; надбавка за класний чин-130 грн.; надбавки за високі досягнення в праці або виконання ОВЗ, премія щомісячна-656,68 грн.; надбавка до окладу-92,55 грн. Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань була виплачена позивачу у лютому розмірі 716,37 грн., (а.с.25).

Згідно розрахунку нарахованої ОСОБА_3 заробітної плати за березень 2006 року, його заробітна плата складала : посадовий оклад-617 грн.; надбавка за вислугу років-149,40 грн.; надбавка за класний чин-130 грн.; надбавки за високі досягнення в праці або виконання ОВЗ, премія щомісячна-696,48 грн.; надбавка до окладу-92,55 грн. Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань була виплачена позивачу у лютому розмірі 1273,56 грн., (а.с.25).

Отож, загальний розмір матеріальної допомоги виплаченої позивачу на вирішення соціально-побутових виплачено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" від 13.12.1999 №2288 та наказу Генерального прокурора України від 21.02.2006 року №99к.

Заперечуючи проти доводів відповідача щодо правильності визначення розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, позивач згідно вимог ч.1 ст.71 КАС України (в ред. до 15.12.2017 р.) не довів суду, що вказана матеріальна допомога була виплачена йому у не відповідності до фактичного фінансування відповідача головним розпорядником коштів-Генеральною прокуратурою України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вимоги постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 не можуть бути застосовані при розрахунку розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за лютий - березень 2006 року, оскільки положення цієї постанови стали застосовуватися до працівників прокуратури з 01 квітня 2006 року.

Тому, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неправильності визначення відповідачем розміру допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Щодо висновків суду першої інстанції стосовно визначення розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, то колегія суддів виходить з такого.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 з 01 квітня 2006 року в органах прокуратури відбулося підвищення окладів з одночасною зміною структури оплати праці.

Пунктом 2 цієї постанови надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Пунктом 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 визначено, що видатки, пов'язані з набранням чинності цією постановою, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання відповідних органів.

Згідно наказу прокурора Запорізької області від 25 квітня 2006 року № 167-4 старшому помічнику прокурора області з питань захисту інтересів громадян та держави при виконанні судових рішень раднику юстиції ОСОБА_3 було надано невикористану частину щорічної відпустки тривалістю 23 календарних дні з 10 травня по 01 червня 2006 року включно за відпрацьований період з 08 грудня 2004 по 08 грудня 2005 року та частину щорічної відпустки тривалістю 1 календарний день по 02 червня 2006 року.

У вказаному наказі зазначено про виплату позивачу допомоги на оздоровлення в розмірі місячного утримання.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що відповідачем було неправильно визначено розмір виплаченої позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення станом на 01 квітня 2006 року в сумі 2154 грн., оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 її розмір повинен становити 4511 грн.

Колегія суддів вважає вказані висновками суду першої інстанції помилковими, оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір, не звернув уваги на вимоги постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 року № 100.

Згідно п.п. " л "п 1.розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі-Порядку), цей порядок застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Тобто, зазначений Порядок застосовується при визначені розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Зі змісту п.2 розділу ІІ Порядку вбачається, що середня заробітна плата для розрахунку матеріальної допомоги на оздоровлення обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, які передують місяцю її нарахування.

Відповідно до п.10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Тобто, для того, щоб працівники в разі підвищення окладів під час обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження відповідно до норм Порядку не втратили заробітку , передбачено коригування середнього заробітку.

При цьому, коригування середньої заробітної плати провадиться у двох випадках: у разі підвищення тарифних ставок (окладів) під час їх збереження; в разі підвищення тарифних ставок (окладів) у розрахунковому періоді.

Водночас, матеріальна допомога на оздоровлення є одноразовою виплатою і не є збереженням середнього заробітку.

Отже, коригування середньої заробітної плати для нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення може бути проведено, якщо підвищення посадових окладів відбулося у розрахунковому періоді.

Як вбачається з матеріалів справи, матеріальна допомога на оздоровлення нараховувалася у квітні 2006 року, відповідно розрахунковий період для обчислення середньої заробітної плати для виплати матеріальної допомоги-лютий-березень 2006 року. Підвищення посадових окладів працівників прокуратури на підстави постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 відбулося з 01 квітня 2006 року, тобто поза межами розрахункового періоду.

Таким чином, відповідач при визначені позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини встановлені судовим рішенням у справі №567/1580/13-а не стосуються спірних відносин.

З огляду на наведене, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на наведене, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Запорізької області Юрченка Юрія Сергійовича задовольнити, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "18" вересня 2017 р. скасувати та прийняти нову, якою відмовити ОСОБА_3 у задоволені позову до Прокуратури Запорізької області про стягнення заробітної плати.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.М. Шевчук

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повне судове рішення складено "20" лютого 2018 р.