Справа № 806/249/18
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м.Житомир справа № 806/249/18

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Недашківська Н.В. ,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про скасування наказу про звільнення №181-ОС від 14.12.2017, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №181-ОС від 14.12.2018 про звільнення її з посади;

поновити її на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем в Новоград-Волинському об"єднаному управлінні пенсійного фонду України в Житомирській області з 14.12.2017;

стягнути з Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов"язаного з несвоєчасним виконанням постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 за період з 17.11.2017 по 13.12.2017 за 19 робочих днів в сумі 5961,25 грн.;

стягнути з Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на її користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 14.12.2017 по день поновлення на посаді з розрахунку середньоденного заробітку 313,75 грн. за кожний робочий день.

В обґрунтування позову зазначає, що наказом УПФУ в Баранівському районі Житомирської області від 29.03.2017 її було звільнено з роботи з підстав передбачених п.1 ст.40 КЗпП України та п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87, ст.89 Закону України "Про державну службу". Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 вказаний наказ скасовано та поновлено її на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту аналітичних систем в Новоград-Волинському об"єднаному управління ПФУ в Житомирській області. 13.12.2017 її було повідомлено про поновлення на роботі. Однак, у зв"язку з відсутністю вказаної посади в управлінні, їй було запропоновано три посади, від яких вона відмовилася з поважних на те причин. 14.12.2017 відповідачем винесено спірний наказ про її звільнення відповідно до п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу". Прийняте рішення відповідача щодо звільнення позивача є незаконним і таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, так як звільнення відбулося з порушенням норм КЗпП України, оскільки не проведено належним чином попередження її про таке звільнення, що не дало їй можливість визначитись і підшукати іншу роботу. Крім того, за несвоєчасне виконання постанови апеляційного суду про поновлення її на посаді, просить стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки з 17.11.2017 по 13.12.2017.

Ухвалою від 18.01.2017 відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання на 12.02.2018.

Позивач в судове засідання з"явилася, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування заперечень зазначив, що судом апеляційної інстанції скасовано наказ начальника управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області № 28-ос від 29.03.2017 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади. Таким чином суд своїм рішення повернув роботодавця та працівника в стан запропонування наявних вакантних посад. 13.12.2017 ОСОБА_1 було запропоновано для працевлаштування наявні в управлінні вакантні посади. Однак, від запропонованих посад позивач відмовилася, про що свідчить її особистий підпис в пропозиції щодо працевлаштування, в якій зазначено, що у разі відмови на переведення на вакантні посади ОСОБА_1 буде звільнена. На підставі того, що ОСОБА_1 не погодилися працювати у Новоград-Волинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області її було звільнено 14.12.2017 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу". Таким чином, зазначає, що управління дотрималося вимог щодо працевлаштування ОСОБА_1С, тому позовні вимоги щодо цього необґрунтовані, а позов безпідставний.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріли справи, суд встановив наступне.

29.03.2017 наказом Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області №28-ос ОСОБА_1 - завідувач сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем звільнена з займаної посади 30.03.2017 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87, ст.89 Закону України "Про державну службу" у зв'язку з припиненням Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області шляхом реорганізації.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 по справі № 806/1175/17 поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем в Новоград-Волинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 30.03.2017 та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2017 по 16.11.2017 в сумі 49886,25 грн..

На виконання даної постанови, наказом від 13.12.2017, Новоград-Волинським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем в Новоград-Волинському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області поза штатним розписом та проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2017 по 16.11.2017 в сумі 49886,25 грн. (а.с.36)

У зв"язку з відсутністю станом на 16.11.2017 в штатному розписі Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду посади, на яку було поновлено позивача за постановою суду, відповідачем подано на затвердження головою правління Пенсійного фонду України та погодження Міністерством соціальної політики України структуру та зміни до штатного розпису на 2017 рік із введенням даної посади, що підтверджується наявними в матеріалах справи листом від 17.11.2017 № 5324/08, доказами його направлення на адресу Пенсійного фонду України та проектами змін до штатного розпису і структури Новоград-Волинського ОУПФУ (а.с. 38-41).

Одночасно, 13.12.2017 ОСОБА_1 було запропоновано для працевлаштування наявні в управлінні вакантні посади, що підтверджується пропозицією щодо працевлаштування ОСОБА_1, яка також міститься у матеріалах справи. При цьому її було попереджено, що у разі відмови на переведення на вакантні посади ОСОБА_1 буде звільнена 14.12.2017.(а.с.31)

Однак, від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовилася, про що свідчить її особистий підпис в пропозиції щодо працевлаштування та дані обставини вона підтвердила в судовому засіданні (а.с.31).

Наказом Новоград-Волинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14.12.2017 №181-ос ОСОБА_1, завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем, звільнено із займаної посади 14.12.2017, у зв"язку із скороченням відповідно до п.4 ч.1 ст.83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", з проведенням відповідного розрахунку.

Підставою для видання такого наказу зазначено наказ Новоград-Волинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.02.2017 №27 "Про введення в дію структури та штатного розпису Новоград-Волинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області", пропозиція щодо працевлаштування ОСОБА_1, записи в трудовій книжці. (а.с.8)

Вважаючи, що звільнення відбулося неправомірно, з порушенням процедури, також відповідач своєчасно не виконав постанову суду про поновлення на роботі, а тому зобов"язаний виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивач звернулася до суду для захисту порушеного права.

Перевіряючи спірний наказ та дії відповідача на відповідність їх вимогам, визначеним ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує таке.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу".

Відповідно до ч.3 ст. 5 Закону України "Про державну службу", дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Так, ч.1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем двох підряд негативних оцінок за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Відповідно до ч.3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

В контексті наведеного суд відмічає, що державна служба може бути припинена за ініціативою суб'єкта призначення у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Як вже зазначалося, спірним наказом Новоград-Волинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14.12.2017 №181-ос ОСОБА_1, завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем, звільнено із займаної посади 14.12.2017, у зв"язку із скороченням відповідно до п.4 ч.1 ст.83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Посилаючи на протиправність даного наказу позивач вказує на те, що відповідачем порушено процедуру звільнення, зокрема, її звільнено не попередивши про наступне вивільнення, як передбачено ч.1 ст.49-2 Кодексу законів про працю України, що не дало їй можливості підшукати іншу роботу.

Представник відповідача в обґрунтування заперечень зазначає, що позивача було попереджено про наступне звільнення ще 13.01.2017 у зв"язку з виведенням із штатного розпису її посади, та оскільки позивач відмовилася від запропонованих посад в Новоград-Волинському УПФУ, її було звільнено з дотриманням процедури звільнення.

Суд вважає безпідставним доводи позивача з приводу порушення процедури звільнення та водночас погоджується з доводами відповідача, з огляду на таке.

За змістом ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Отже, як передбачено положеннями законодавства, обов'язковою умовою, яка покладається на роботодавця, при наступному вивільненні працівника є його попередження не пізніше ніж за два місяці.

Як свідчать обставини справи, до 30.03.2017 ОСОБА_1 працювала на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області.

29.03.2017 р. наказом Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області №28-ос ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади 30.03.2017 відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87, ст.89 Закону України "Про державну службу" у зв'язку з припиненням Управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області шляхом реорганізації.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 у справі № 806/1175/17 поновлена ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем в Новоград-Волинському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому, згідно мотивувальної частини даної постанови, підставою для скасування такого наказу стало лише те, що після попередження про наступне вивільнення та перед звільненням позивачу не було запропоновано всіх вакантних посад в новоствореному управлінні Пенсійного фонду, у зв"язку з чим суд прийшов до висновку, що відповідачем не дотримано вимоги ст. 40, 49-2 КЗпП України.

Водночас, матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося позивачем у судовому засіданні, що 13.01.2017 відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України, п. 1 ч. 1, ч. 4 Закону України "Про державну службу", її було попереджено про наступне вивільнення та повідомлено, що з 13.03.2017 зі штатного розпису виводиться посада завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем. Посада в Новоград-Волинському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області буде запропонована ОСОБА_1 після затвердження структури та штатного розпису.

Вказане свідчить про той факт, що позивач належним чином та у визначені строки була попереджена про майбутнє вивільнення, що підтверджується її особистим підписом. Відтак, в розумінні ст.49-2 КЗпП України позивач є попередженою про наступне звільнення.

Крім того, про те, що займана позивачем посада завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем буде виведена із штатного розпису управління їй стало відомо ще 13.01.2017 під час вручення повідомлення про наступне вивільнення управлінням Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області, у зв'язку із проведенням процедури приєднання управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області до Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на виконання постанови КМУ від 21.12.2016 №988 "Деякі питання функціонування територіальних органі Пенсійного фонду України". (а.с.32)

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що порядок та строки попередження працівника про майбутнє вивільнення відповідачем було дотримано, з огляду на що повторно попереджати про наступне звільнення, у відповідача законних підстав не було.

Тому, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача стосовно того, що процедуру її звільнення, в частині не попередження про таке звільнення, відповідачем порушено, та дані доводи не приймає до уваги.

Що стосується дотримання відповідачем процедури звільнення в частині запропонування ОСОБА_1 вакантних посад в управлінні.

Як вже зазначалося, судом апеляційної інстанції скасовано наказ начальника управління Пенсійного фонду України в Баранівському районі Житомирської області про звільнення ОСОБА_1. Отже, суд своїм рішення повернув роботодавця та працівника в стан запропонування наявних вакантних посад.

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

За змістом ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Роботодавець є таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Як встановлено в ході розгляду справи, на виконання постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду Новоград-Волинським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області розпочато процедуру поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем.

Водночас, оскільки в штатному розписі Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області станом на 16.11.2017 була відсутня вищевказана посада, відповідачем подано на затвердження головою правління Пенсійного фонду України та погодження Міністром соціальної політики України структуру та зміни до штатного розпису на 2017 рік із введенням даної посади, що підтверджується листом від 17.11.2017 №5324/08. (а.с.38-40)

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, зміни до штатного розпису на час поновлення позивача на роботі погоджені не були, а також такі зміни не внесені до штатного розпису і на час розгляду даної справи.

Отже, суд вважає, що відповідачем вживалися заходи щодо введення до штатного розпису посади завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем, однак зміни до штатного розпису затверджені не були не з вини відповідача.

Оскільки структура та зміни до штатного розпису обєднаного управління не були погоджені, на виконання постанови суду, наказом від 13.12.2017, Новоград-Волинським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем в Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області поза штатним розписом та проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2017 по 16.11.2017 в сумі 49886,25 грн. (а.с.36)

У зв"язку з відсутністю в штатному розписі Новоград-Волинського обєднаного управління Пенсійного фонду посади, на яку було поновлено ОСОБА_1, 13.12.2017 позивачу було запропоновано для працевлаштування наявні в управлінні вакантні посади, що підтверджується пропозицією щодо працевлаштування ОСОБА_1, а саме:

-начальника Новоград-Волинського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій на період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_3;

-головного спеціаліста-юрисконсульта юридичного відділу;

-головного спеціаліста сектору забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного відділу Новоград-Волинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_4.

При цьому позивача було попереджено, що у разі відмови на переведення на вакантні посади вона буде звільнена 14.12.2017 на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу"(а.с.31)

Однак, від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовилася, про що свідчить її особистий підпис в пропозиції щодо працевлаштування. (а.с.31)

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1, вона відмовилася від запропонованих посад у Новоград-Волинському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області через те, що їй довелося б їздити на роботу у інше місто. Крім того, посади начальника відділу з питань призначення та перерахунку пенсій та головного спеціаліста сектору забезпечення наповнення бюджету фінансово-економічного відділу є тимчасовими на час перебування працівників у відпустці по догляду за дитиною, а для посади юрисконсульта у неї не має відповідної освіти. Вважає, що такі обставини повинні були прийняті до уваги відповідачем.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити, що роботодавець є таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявні вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

В контексті наведеного, суд вважає, що роботодавцем виконано свій обов"язок щодо запропонування наявних вакантних посад в управлінні. При цьому, суд відмічає, що дії відповідача щодо запропонування позивачу посади юрисконсульта, свідчать на користь висновку про те, що роботодавець в даному випадку вважав, що ОСОБА_1 в силу своєї професійності, здібностей та досвіду, може виконувати відповідну роботу та обіймати вказану посаду.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що Житомирський апеляційний адміністративний суд в постанові, відповідно якої позивача поновлено на роботі, чітко вказав на те, що відповідач зобов"язаний був запропонувати працівнику, який вивільнюється всі вакансії, які відповідають його кваліфікації, досвіду роботи та стану здоров"я і які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи.

Тобто, в даному випадку в новоствореному Новоград-Волинському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке зареєстроване як юридична особа в м.Новоград-Волинський Житомирської області.

Відтак, суд критично оцінює доводи позивача з приводу неправомірності пропонування таких посад, в тому числі, не за місцем проживання позивача.

Крім того, що стосується посилань позивача на те, що їй запропоновано зайняти посаду у іншому місті та посаду на період тимчасової відсутності основного працівника суд вказує також і на те, що обов"язком роботодавця було запропонувати працівнику всі наявні вакантні посади в управлінні, незалежно чи є ця посада постійною чи тимчасовою, що й було зроблено.

При цьому, суд наголошує на тому, що позивача було попереджено, що у разі відмови на переведення на вакантні посади вона буде звільнена 14.12.2017 на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", а від запропонованих посад ОСОБА_1 відмовилася.

З огляду на викладене, суд вважає, що управління дотрималося вимог щодо працевлаштування ОСОБА_1, тобто виконало ч.3 ст.49-2 КЗпПУ.

Як вже зазначалося, відповідно до ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Таким чином, враховуючи те, що позивач був попереджена про її вивільнення, а також те, що позивачу була запропоновані вакантні посади в управлінні, від яких вона особисто відмовилася, суд дійшов висновку, що оскаржений наказ виданий з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України та Закону України "Про державну службу", з огляду на що позовні вимоги щодо його протиправності та скасування задоволенню не підлягають.

Враховуючи те, що у штатному розписі Новоград-Волинського об"єднаного управління Пенсійного фонду України відсутня посада, на яку було поновлено позивача, а зміни до штатного розпису не погоджені не з вини відповідача та з огляду на підтверджену судом дотримання процедури звільнення, суд вважає, що позовній вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем в Новоград-Волинському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 14.12.2017 , також задоволенню не підлягають як безпідставні.

Враховуючи те, що судом не встановлено підстав для визнання незаконним звільнення позивача та поновлення її посаді, отже вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, тому не підлягають до задоволення.

Що стосується позовний вимог щодо стягнення з Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов"язаного з несвоєчасним виконанням постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 за період з 17.11.2017 по 13.12.2017 за 19 робочих днів в сумі 5961,25 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України (в редакції, що була чинною до 15.12.2017) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 256 КАС України в зазначеній вище редакції встановлено, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно роз'яснення, викладеного в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

В контексті наведеного суд відмічає, що у разі затримки виконання такого рішення, чинним законодавством встановлено обов'язок роботодавця виплатити працівнику середній заробіток за час затримки виконання. Виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення, є певним видом відповідальності роботодавця за невиконання в негайному порядку рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Як встановлено судом, постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2017 по справі № 806/1175/17 поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем в Новоград-Волинському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Постанова в частині поновлення на посаді підлягає негайному виконанню.

На виконання даної постанови, Новоград-Волинське обєднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області наказом від 13.12.2017 поновлило ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору ведення електронних реєстрів, підтримки, адміністрування і захисту інформаційно-аналітичних систем поза штатним розписом в Новоград-Волинське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та проведено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.03.2017року по 16.11.2017 року в сумі 49886,25 грн.

Отже, зазначене рішення було виконано відповідачем лише 13.12.2017, шляхом видання відповідного наказу.

Враховуючи те, що постанова в частині поновлення позивача виконана шляхом прийняття наказу лише 13.12.2017, то суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Що стосується суми, що підлягає стягненню та періоду затримки виконання судового рішення.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Закон України "Про оплату праці" визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 зазначеного Закону порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Згідно з п. 5 вказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Матеріали справи свідчать, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 313,75 грн., що відповідачем не заперечується. (а.с.5-7)

При цьому, суд зазначає, що позивач просить стягнути середній заробіток за затримку виконання судового рішення з 17.11.2017 по 13.12.2017 за 19 робочих днів.

З наявної у матеріалах справи довідки про розмір заробітної плати ОСОБА_1 від 09.02.2018 за період з 30.03.2017 по 14.12.2017, вбачається, що за 2 дні у грудні 2017, тобто за 13 та 14 грудня 2017 (день поновлення та день звільнення) їй було виплачено заробітну плату з урахуванням компенсації за невикористану відпустку у розмірі 4583,95 грн. (а.с.35)

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що на користь ОСОБА_1 з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2017 по 12.12.2017 включно в розмірі 5647,50 грн. (313,75*18 робочих днів), з огляду на що вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково.

У відповідності до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи, як суб'єктами владних повноважень, доведено належними та допустимими доказами правомірність звільнення позивача.

Водночас, докази подані позивачем, не підтверджують обставини, на які вона посилається в обґрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача.

Враховуючи встановлену судом правомірність звільнення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню лише в частині стягнення з Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2017 по 12.12.2017 включно в розмірі 5647,50 грн., з огляду на що позов задовольняє частково.

Керуючись статтями 9,77,90,242-246,371 Кодексу адміністративного судочинства України

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Новоград-Волинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (11708, вул.Єрьоменка,16, м.Новоград-Волинський, Житомирська обл. ) на користь ОСОБА_1 (вул.Мічуріна,33, м.Баранівка, Житомирська обл., інд.код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.11.2017 по 12.12.2017 включно в розмірі 5647,50 грн. (п'ять тисяч шістсот сорок сім гривень п'ятдесят копійок).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 19 лютого 2018 року