Справа № 807/1021/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/7484/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Старунського Д.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року (суддя Гаврилко С.Є., м.Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоберезнянський районний суд Закарпатської області про визнання дій протиправними та про скасування розпорядження,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 в червні 2015 року звернувся до суду з позовом, з урахуванням заяви про зміну підстав позову, шляхом їх доповнення, до керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Великоберезнянський районний суд Закарпатської області про визнання безпідставними та протиправними дій керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 щодо видачі розпорядження від 31.12.2014 №7 «Про призначення повторного автоматичного авторозподілу справи №298/1489/14-п» (далі Розпорядження); скасування Розпорядження. Обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує, що оскаржуване Розпорядження прийнято щодо повторного автоматичного розподілу справи про адміністративне правопорушення №298/1489/14-п про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.185-3 КУпАП. Зазначає, що згідно первинного автоматичного розподілу справ, вищевказану справу було передано на розгляд судді Цибика І.Є. Позивач наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того факту, що суддею Цибиком І.Й. оформлялась письмова заява про самовідвід у справі, а також відсутня ухвала про задоволення заяви про самовідвід у даній справі, з огляду на що вважає протиправним та цілком безпідставним винесення оскаржуваного Розпорядження.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року у справі №807/1021/15 заявлений позов задоволено частково. Визнано протиправними дії керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 щодо видачі Розпорядження. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі покликається на відсутність у адміністративному законодавстві імперативних норм щодо форми (усна чи письмова) заявлення самовідводу суддею, з огляду на що керівником апарату, у відповідності до діючого на той час «Положення про автоматизовану систему документообігу суду», затверджену рішенням ОСОБА_3 суддів України від 26.11.2010 №30 правомірно винесено Розпорядження про проведення повторного авторозподілу справ на підставі усної заяви про самовідвід судді Цибика І.Й. Окрім цього, звертає увагу суду, що розпорядження керівника апарату суду це внутрішній документ суду, а керівник апарату суду при його винесенні не здійснює управлінських функцій, оскільки ніякої волі держави від себе особисто він не формує і не вступає у відносини з позивачем. Відтак, видання розпорядження керівником апарату суду є етапом у судовому процесі та відноситься до процедурних функцій. Також зазначає, що оскаржуване Розпорядження не породжує для позивача жодних правових наслідків, з огляду на що, не може бути предметом розгляду адміністративного суду, оскільки не змінює правового становища позивача. Просить постанову суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду або провадження у справі закрити.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, а тому у відповідності до ч.4 ст.229, ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області не було підстав для здійснення повторного автоматичного розподілу справи №298/1489/14-п у зв'язку із самовідводом судді Цибика І.Й., оскільки були відсутні відповідні письмові докази, які б свідчили про такий самовідвід. У задоволенні позовних вимог в частині скасування Розпорядження, суд першої інстанції відмовив з тих підстав, що таке вже реалізоване та вичерпало свою дію здійсненням повторного автоматичного розподілу справи та визначенням нового судді Лютянської М.С.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є правильними з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі доповідної записки від 03.12.2014, складеної секретарем судового засідання Тисянчик М.В., 30.12.2014 судовим розпорядником Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_4 складено протокол за №1 про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.185-3 КУпАП відносно громадянина ОСОБА_2 На підставі вказаного протоколу було зареєстровано справу № 298/1489/14-п про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.1 ст.185-3 КУпАП та передано її на розгляд судді Цибику І.Й. Надалі, 31 грудня 2014 року керівник апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 видав Розпорядження, у якому, зокрема, вказано, що таке прийнято у зв'язку з тим, що суддя Цибик І.Й. заявив самовідвід у даній справі.

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними та такими, що суперечать приписам чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування, систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів визначено Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (далі Закон №2453-VI).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2453-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України (ст.2 Закону №2453-VI).

Частиною 2 ст.8 цього Закону передбачено, що суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону. На розподіл судових справ між суддями не може впливати бажання судді чи будь-яких інших осіб.

У судах загальної юрисдикції функціонує автоматизована система документообігу. Персональний склад суду для розгляду конкретної справи визначається автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності розподілу справ під час реєстрації в суді позовних заяв, клопотань та скарг. При визначенні персонального складу суду для розгляду конкретної справи автоматизованою системою документообігу забезпечується врахування ступеня завантаженості кожного судді, спеціалізації, а також вимог процесуального закону.

Положення про автоматизовану систему документообігу затверджується ОСОБА_3 суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України з урахуванням специфіки спеціалізації судів (ч.3, 4, 5 Закону №2453-VI).

ОСОБА_3 суддів України від 26.11.2010 №3 затверджено «Положення про автоматизовану систему документообігу суду» (далі Положення), яка визначає порядок функціонування автоматизованої системи документообігу в судах загальної юрисдикції. Розроблене вказане Положення відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Господарського процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України.

Пунктом 3.1.2 Положення (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що автоматичний розподіл судових справ між суддями (колегіями суддів) здійснюється з урахуванням спеціалізації суддів, у тому числі спеціалізації зі здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, а також автоматичним розподілом визначається запасний суддя, слідчий суддя. В такий же спосіб визначається суддя, який розглядає питання про відвід слідчому судді або судді, який здійснював судове провадження одноособово.

У разі задоволення відводу (самовідводу) судді (головуючого, судді-доповідача або всього складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів), якому розподілено справу для розгляду, справа підлягає повторному автоматичному розподілу без урахування цього судді (суддів) (п.3.1.10 Положення).

Важливо, що згідно з п.3.1.13 Положення повторний автоматичний розподіл справи у визначених законодавством випадках (відвід, самовідвід судді, недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, відсутність допуску або дозволу до роботи з документами, що містять інформацію з обмеженим доступом тощо) здійснюється за письмовим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов'язки) згідно з додатком №1 до Положення.

Як слідує з матеріалів справи, оскаржуване Розпорядження було видане у звязку із самовідводом судді у справі про адміністративне правопорушення, правовідносини, у якій регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення. Принагідно, що у КУпАП відсутній інститут відводу (самовідводу) при розгляді справ про адміністративні правопорушення. З огляду на це, протоколом зборів суддів Великоберезнянського районного суду (відповідач у розглядуваній справі) від 19.03.2012 прийнято рішення, згідно якого для вирішення проблемних питань, зокрема щодо відводу (самовідводу) судді слід застосовувати інститут самовідводу аналогічно до Кодексу адміністративного судочинства України, Кримінального процесуального кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до положень КАС України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за наявності підстав для відводу (самовідводу) судді, останній зобов'язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу (ст.30 КАС України). У разі заявлення відводу (самовідводу) суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ст.31 КАС України). У разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому ч.3 ст.15-1 цього Кодексу (автоматизованою системою документообігу суду; ч.1 ст.32 КАС України).

Із системного аналізу вищезазначених норм законодавства, вбачається, що за правилами адміністративного судочинства заявлений суддею самовідвід повинен бути вмотивованим, у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу, оформленим відповідною ухвалою.

Відповідно до положень ЦПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за наявності підстав для відводу (самовідводу) судді, останній зобов'язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами (ст.23 ЦПК України).У разі заявлення відводу суд повинен вислухати особу, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думку осіб, які беруть участь у справі. Заява про відвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу (ст.24 ЦПК України).У разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому ч.3 ст.11-1 цього Кодексу (автоматизованою системою документообігу суду; ч.1 ст.25 ЦПК України).

Із системного аналізу вищезазначених норм законодавства, вбачається, що за правилами цивільного судочинства заявлений суддею самовідвід повинен бути вмотивованим, оформленим відповідною ухвалою.

Відповідно до положень КПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), за наявності підстав для відводу (самовідводу)за наявності підстав для відводу (самовідводу) судді, останній зобов'язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим (ч.1, 2, 5 ст.80 КПК України).У разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу (автоматизованою системою документообігу суду). При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду) (ч.1, 2, ст.81 КПК України).

Із системного аналізу вищезазначених норм законодавства, вбачається, що за правилами кримінального судочинства заявлений суддею самовідвід повинен бути вмотивованим, оформленим відповідною ухвалою.

З огляду на сукупність вищевикладених положень процесуального законодавства, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в будь-якому випадку питання про відвід (самовідвід) судді повинен вирішуватись в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді. У справі, що розглядається, суддею Цибиком І.Й. самовідвід було заявлено в усній формі, що не знайшло жодного підтвердження у матеріалах справи. Більше того, питання про самовідвід суддею вирішено також в усній формі, всупереч вимог чинного законодавства, якими в імперативній формі встановлено, що питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою судді (суду).

Відтак, апеляційний суд приходить до переконання про порушення процедури вирішення питання про відвід судді у справі № 298/1489/14-п, з чого слідує, що керівник апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 протиправно, без наявності жодних належних для того підстав, всупереч вимогам чинного на той час законодавства, не зясувавши всіх обставин справи прийняв оскаржуване Розпорядження. Суд апеляційної інстанції констатує, що дії керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 щодо видачі Розпорядження є протиправними, тому позовні вимоги в цій частині є підставними.

Водночас, цілком обґрунтованим видається висновок суду першої інстанції, який слушно зазначив, що спірне Розпорядження вже вичерпало свою дію здійсненням повторного автоматичного розподілу справи, а саме визначенням нового судді Лютянської М.С., таке є реалізованим, тому підстави для його скасування відсутні.

Щодо покликань апелянта на наявність підстав для закриття провадження у справі з посиланням на той факт, що керівник апарату суду не здійснює управлінських функцій, оскільки ніякої волі держави від себе особисто він не формує і не вступає у відносини з позивачем, колегія суддів зазначає наступне. Керівник апарату суду несе персональну відповідальність за функціонування автоматизованої системи в суді, а згідно п.3.1.13 Положення повторний автоматичний розподіл справи у визначених законодавством випадках (відвід, самовідвід судді, недопустимість повторної участі судді в розгляді справи, відсутність допуску або дозволу до роботи з документами, що містять інформацію з обмеженим доступом тощо) здійснюється за письмовим розпорядженням саме керівника апарату суду. Таким чином, дії працівників апарату суду, в тому числі керівника апарату суду та його заступника, що передують визначенню судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи автоматизованою системою документообігу, регламентовані нормами КАС України та Положенням. Тому, даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Окрім цього, скаржник у прохальній частині апеляційної скарги просить суд постанову суду першої інстанції скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду або провадження у справі закрити. Апеляційний суд наголошує, що підстави для закриття провадження передбачені ст.238 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи апеляційним судом), для залишення позову без розгляду ст.240 КАС України. Проаналізувавши зазначені норми адміністративного процесуального законодавства та матеріали справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх застосування до правовідносин у розглядуваній справі.

Підсумовуючи колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника апарату Великоберезнянського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 травня 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7
Повне судове рішення складено 15 лютого 2018 року.