Справа № 821/1798/17
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/1798/17
11 год. 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю прокурора Волкової Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області до Новокаховської міської ради Херсонської області про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Керівник Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області звернувся до суду в інтересах держави до Новокаховської міської ради Херсонської області з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Новокаховської міської ради № 813 від 25.05.2017 "Про затвердження порядку оформлення договору сервітуту на право розміщення тимчасових споруд в межах міста ОСОБА_1". Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням міської ради визначені єдині умови оформлення договірних відносин щодо надання земельних ділянок під розміщення тимчасових споруд у вигляді укладання договору сервітуту. Але для встановлення сервітуту, у тому числі земельного, принциповою є умова щодо неможливості задоволення потреби у іншій (ніж встановлення сервітуту) спосіб. Проте, зі змісту типового договору та порядку, яким затверджений цей договір, не вбачається, що здійснення підприємницької діяльності шляхом розміщення тимчасових споруд не може бути задоволено іншим способом, як цього вимагають наведені приписи статті 401 Цивільного кодексу України, у зв'язку з цим, встановлення земельного сервітуту є незаконним. Прокурор вказує на те, що виходячи зі змісту та умов договору про встановлення земельного сервітуту на право розміщення тимчасових споруд, сторони договору фактично оформлюють відносини оренди земельної ділянки не на конкурентних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Отже, потреба суб'єктів господарської діяльності у встановлені тимчасових споруд (павільйонів) для здійснення їх підприємницької діяльності може вирішитись шляхом прийняття міською радою рішення про надання земельної ділянки в користування (оренду) в порядку, встановленому Цивільним і Земельним кодексами України, Законом України "Про оренду землі" та іншим чинним з законодавством що регулює земельні відносини, а не виключно шляхом укладання договору сервітуту. Таким чином рішення Новокаховської міської ради обмежує права інших громадян у користуванні землями комунальної власності та власника землі - територіальної громади, порушує норми діючого земельного законодавства. У даних правовідносинах відсутній орган, уповноважений здійснювати функції із захисту інтересів держави, правовідносини пов'язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес, а незаконне рішення органу місцевого самоврядування такому суспільному інтересу не відповідає.

Представник прокуратури прибув в судове засідання, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Новокаховська міська рада надала письмові заперечення на позов, в яких посилаючись на ч.2 статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, п.34 ч. 1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 12 Земельного кодексу України вказує, що до виключної компетенції міських рад належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб або у користування. Відповідно до статті 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: "...в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);...". Міська рада - як власник земельних ділянок має повноваження встановлення земельного сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) та під час затвердження порядку оформлення земельного сервітуту діяла в межах повноважень та у спосіб передбачений законодавством. Норми ст. 404 ЦК не містять вичерпного переліку підстав, за яких може бути встановлено земельний сервітут, так як це є загальною нормою права, натомість до спірних правовідносин належить застосовувати норми спеціального права, а саме статтю 99 Земельного кодексу України, якою передбачено встановлення земельного сервітуту на право розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм). Також, прокурор помилково посилається на оформлення земельних ділянок під тимчасовими спорудами на умовах оренди та через аукціон, так як в цих випадках буде порушено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, щодо терміну протягом якого розміщується тимчасові споруди. Відповідач вказує на порушення строку звернення до адміністративного суду встановленого КАС України, до позовної заяви не подано клопотання про його поновлення, тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду. В порушення ч.4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор попередньо, до звернення до суду, не повідомив про це міську раду.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.01.2018 заперечував проти позову, в судове засідання 31.01.2018 не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

Ухвалою від 27.11.2017 відкрито провадження у справі. 13.12.2017 в судове засідання представник відповідача не прибув, провадження у справі зупинено.

15.01.2018 провадження у справі поновлено, в судове засідання прибули представники сторін, в судовому засіданні оголошено перерву до 31.01.2018.

31.01.2018 в судове засідання прибув представник позивача, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши наведені в обґрунтування позову доводи представника позивача, а також заперечення представника відповідача по суті позовних вимог, ознайомившись з письмово викладеними позиціями сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і заперечення, суд встановив наступне.

Рішенням Новокаховської міської ради № 813 від 25.05.2017 був затверджений Порядок оформлення договору сервітуту на право розміщення тимчасових споруд в межах міста ОСОБА_1, затверджена форма договору сервітуту на право розміщення тимчасових споруд в межах міста ОСОБА_1. Відповідно до п. 1.1 Порядку останнім визначено єдині умови оформлення договірних відносин щодо використання земельних ділянок (їх частин) міста ОСОБА_1, які належать до комунальної власності та на яких розташовані або планується розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, а також регулює інші питання, пов'язані із укладанням зазначеного договору. Оформлення договору сервітуту на право розміщення тимчасових споруд в межах міста ОСОБА_1 здійснюється на підставі рішення Новокаховської міської ради, що передбачено п. 2.1 Порядку. Замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, у відповідності до п. 2.2 Порядку, звертається до виконавчого комітету Новокаховської міської ради, із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення тимчасової споруди, погоджену Управлінням містобудування та архітектури Новокаховської міської ради, щодо можливості укладання договору, у якій зазначається орієнтовне бажане місце, строк розміщення тимчасової споруди та її призначення та вид (пересувна, стаціонарна, комплекс споруд).

За п.2.6 Порядку, зацікавлена особа після отримання рішення міської ради звертається до проектної організації (або відповідного суб'єкту підприємницької діяльності), що має ліцензію на проведення робіт із землеустрою або топографічної геодезії, із заявою щодо оформлення технічної документації. Після виготовлення технічної документації та її погодження відповідно до умов діючого законодавства, вона передається до відділу земельних відносин та комунальної власності виконавчого комітету, для внесення пропозиції міській раді щодо затвердження технічної документації та надання дозволу на укладення договору та погодження розміщення тимчасової споруди (п.2.7 Порядку). Рішення, прийняте міською радою є підставою для укладення договору (п.2.8). Договір укладається між міською радою та суб'єктом господарювання або громадянином, за формою визначеною міською радою за домовленістю сторін у відповідності до чинного законодавства, (п.3.1). Крім того, однією з істотних умов такого договору, що передбачені п.3.4 Порядку, є плата за користування місця розміщення тимчасової споруди, розмір плати за користування земельною ділянкою для розміщення тимчасової споруди встановлюється в розмірі орендної плати за землю комунальної власності.

Прокурор вважає рішення Новокаховської міської ради Херсонської області № 813 від 25.05.2017 таким, що обмежує права громадян у користуванні землями комунальної власності, порушує встановлений законодавством конкурентний порядок отримання земельних ділянок та інтереси територіальної громади щодо розпорядження земельними ділянками, а тому звернувся до суду з даним позовом та просить скасувати рішення міської ради.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на час звернення прокурора) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень. Відповідно п. 7 ст. З КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ст. 171 КАС України (в новій редакції відповідає змісту ст. 264 КАС України) адміністративному суду підсудні справи щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів владних повноважень. Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

На прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Такими законами, серед інших, є КАС України та Закон України "Про прокуратуру". Відповідно до частини другої статті 60 КАС України, прокурор здійснює в суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії адміністративного процесу. Стаття 23 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на час звернення до суду) передбачала, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), прокурори та їхні заступники подають до суду позови саме в інтересах держави.

У даному випадку прокурором встановлено та визначено поважні причини та необхідні й достатні підстави для представництва в суді інтересів держави, оскільки Новокаховською міською радою Херсонської області, яка відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" покликана захищати права територіальної громади, останні порушуються внаслідок прийняття незаконних рішень.

Згідно ч.2 ст.60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, у позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У даних правовідносинах відсутній орган, уповноважений здійснювати функції із захисту інтересів держави, а неправомірні рішення Новокаховської міської ради щодо розпорядження землями, що знаходяться у межах міста та належать його територіальній громаді порушують норми діючого земельного законодавства щодо порядку оформлення договорів оренди землі.

Український народ як сукупність окремих суб'єктів, індивідів, людей, також має конституційне право правомірно очікувати захисту суспільних інтересів у вигляді адекватної реакції держави на випадки порушення законності при вирішені земельних питань, правомірно очікувати і розраховувати на те, що держава вважатиме усіх можливих законних засобів і способів для відновлення становища, яке існувало до порушення права власності українського народу на землю.

Судом досліджено зазначені обставини та встановлено, що в даному випадку прокурор звернувся до суду для захисту порушених прав та інтересів територіальної громади на отримання земельних ділянок комунальної власності у власність або користування, а також для захисту встановленою державою порядку отримання земельних ділянок.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України (ст.ст. 13, 14, 16) визначає, що земля є об'єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин.

Крім того, згідно статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад належать розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності.

Чинним законодавством України передбачено механізм розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного та іншого призначення для провадження підприємницької діяльності. У відповідності до положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затверджено наказом Мінрегіонбуду від 21.10.2011 № 244. Порядок визначає механізм розміщення тимчасових споруд, але не регулює відносини, пов'язані із використанням відповідної земельної ділянки.

Згідно статей 82, 93 Земельного кодексу України, юридичні особи для провадження підприємницької та іншої діяльності можуть набувати земельні ділянки у власність або користуватися земельними ділянками на праві оренди. Частинами 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. У відповідності до положень ст. 134 Земельного кодексу, земельні ділянки комунальної власності або права на них підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених законом. Виключення з цього правила передбачені ч. 2 ст. 134 ЗК. Це, зокрема, передача громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, для сінокосіння і випасання худоби, для городництва, а також чималий перелік інших випадків. Отже, в цій ч. 2 не передбачено продажу не на конкурентних засадах земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі використання земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Рішенням, яке є предметом спору, Новокаховська міська рада встановила єдині умови оформлення договірних відносин щодо надання земельних ділянок під розміщення тимчасових споруд у вигляді укладання договору сервітуту. Згідно ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

До статті 99 Земельного кодексу України були внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)" від 12 лютого 2015 року № 191-VIII (набуття чинності 05.04.2015 року). Пунктом "в" статті 99 Земельного кодексу України передбачено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення такого виду права земельного сервітуту, як право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Статтею 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки (ч. 2 ст. 402 ЦК України). Згідно статті 404 Цивільного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Таким чином, право земельного сервітуту по суті є можливістю обмеженого використання чужої земельної ділянки (ділянок) в певних цілях. Виходячи зі змісту ст. 401 ЦК України, сервітут встановлюється виключно щодо нерухомого майна, тобто на земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. У той час, як за договорами, що мають бути укладеними головою міської ради із бажаючими встановити тимчасову споруду відповідно до рішення Новокаховської міської ради № 813, сервітут встановлюється стосовно такого об'єкта як земельна ділянка, її частина, тобто "територія", що явно суперечить Земельному та Цивільному кодексам. З цього випливає, що сервітут, як спосіб речового права на майно, встановлюється у випадках, коли іншими способами не можна задовольнити потреби осіб у користуванні земельною ділянкою, однак розміщення тимчасової споруди в межах міста ОСОБА_1 можна здійснити на орендованій чи придбаній власником тимчасової споруди земельній ділянці. Загалом, суд вважає, що надання особам сервітутів для встановлення тимчасових споруд є допустимим з точки зору законодавства явищем, однак він не повинен бути виключним способом отримання такої земельної ділянки, оскільки такий спосіб дозволяє ухилятися від необхідності проведення земельних торгів та несе ризики вчинення корупційних правопорушень. Сервітут - це обмежене право користування земельною ділянкою, яке чимось схоже до оренди землі, але набуття права оренди на вільну ділянку відбувається через певну визначену законодавством процедуру - аукціон, отримання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення землі, затвердження цього проекту землеустрою. Сервітут же надають після звернення зацікавленої особи без аукціону чи конкурсу, а затверджують лише сесійним рішенням міської ради.

Оспорюване рішення відповідача не сприяє ефективному використанню земель комунальної власності, послаблює конкуренцію серед суб'єктів підприємницької діяльності через отримання земельних ділянок або права оренди на них не на конкурентних засадах (земельних торгах), що в підсумку веде до збільшення корупційних ризиків у сфері земельних відносин.

Незважаючи на заявлену мету прийняття вказаного Порядку, суд вважає, що цим Порядком проігноровано вимоги частини третьої статті 98 Земельного кодексу України, які визначають основну відмінність права земельного сервітуту від інших видів прав на землю. Відповідно до вказаної частини: "встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею". В той же час в разі надання земельної ділянки на праві земельного сервітуту виключно для розміщення тимчасової споруди, власник буде фактично позбавлений права володіння та користування цією земельною ділянкою. Таким чином, в даному випадку право земельного сервітуту буде фактично підміняти право оренди землі. Зазначене ж положення створює передумови для масової передачі органами місцевого самоврядування земельних ділянок для розміщення тимчасових споруд в обхід земельних торгів.

Підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди, який оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня подання заяви. Відповідач посилається на те, що в такий короткий термін неможливим є проведення аукціону та оформлення договору оренди. Тому і був використаний такий вид надання земельних ділянок під тимчасові споруди як земельний сервітут, що не потребує проведення земельних торгів. Разом з тим, відповідно до пункту 2.2. Порядку замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС, додаючи до заяви перелічені у пункті 2.3 Порядку документи. Для того щоб оформити паспорт прив`язки чинне законодавство не містить обов'язку надання документу на земельну ділянку.

Суд розглянув доводи відповідача про пропуск строку звернення до суду та встановив їх помилковість, оскільки позов подано 24.11.2017.

Також є необґрунтованим посилання відповідача на порушення прокурором приписів ч.4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" про те, що прокурор попередньо, до звернення до суду, не повідомив про це міську раду. Такий обовязок виник би при представництві прокурором інтересів міської ради, в даному випадку міська рада є відповідачем.

Рішення Новокаховської міської ради, обмежуючи права громадян на отримання земельної ділянки у користування за договором сервітуту, не відповідає вимогам законодавства, що згідно з ч. 2 ст. 144 Конституції України, ч. 3ст. 152 Земельного кодексу України, ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є підставою для визнання його нечинним у судовому порядку.

Враховуючи викладене, рішення Новокаховської міської ради №813 від 25.05.2017, прийнято з порушенням вимог законодавства, та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов Керівника Новокаховської місцевої прокуратури Херсонської області задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати рішення Новокаховської міської ради Херсонської області № 813 від 25.05.2017 "Про затвердження порядку оформлення договору сервітуту на право розміщення тимчасових споруд в межах міста ОСОБА_1".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08 лютого 2018 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 6.1