Справа № 816/2203/17
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2018 року м. ПолтаваСправа №816/2203/17

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Пилипенко А.В.,

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення компенсації та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1Г.) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (надалі - відповідач, УДАІ), у якому просив:

стягнути з УДАІ на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 6466,58 грн;

стягнути з УДАІ моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, посилаючись на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі №816/1596/16, стверджував про наявність у нього права на отримання компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у відповідності до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України. Звертав увагу на те, що бездіяльністю щодо несвоєчасної виплати всіх належних ОСОБА_1 при звільненні сум відповідач завдав йому моральних страждань, що мають бути відшкодовані відповідно до вимог статті 2371 Кодексу законів про працю України.

Відповідач позов не визнав. 15.01.2018 судом одержано відзив на позов, у якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. При цьому зазначила, що питання оплати праці працівників органів внутрішніх справ були урегульовані спеціальним законодавством, а саме - Законом України "Про міліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114, у зв'язку з чим вимоги Кодексу законів про працю України на них не поширюються. Крім того, звертала увагу на те, що позивачем не надано доказів та не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача надала до суду клопотання про розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Суд встановив, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, наказом Головного управління МВС України в Полтавській області від 28.11.2008 №265 о/с майора міліції ОСОБА_1, старшого інспектора (міліція місцевого бюджету) відділення організації дорожнього руху відділу ДАІ з обслуговування м. Полтави та автомобільно-технічної інспекції, підпорядкованого ГУМВС, з 28.11.2008 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі №816/1596/16 задоволено частково позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Полтавській області про стягнення заробітної плати. Зобов'язано Ліквідаційну комісію УДАІ УМВС в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2008 рік тривалістю 37 днів. Стягнуто з Ліквідаційної комісії УДАІ УМВС в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29 листопада 2008 року по 04 грудня 2008 року в розмірі 426,78 грн з відповідним відрахуванням обов'язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів /а.с. а.с. 42-44/.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі 816/1596/16 - без змін /а.с. 55-56/.

Грошові кошти на виконання судового рішення в адміністративній справі №816/1596/16 позивачу виплачені 29.09.2017, що підтверджено копією виписки з рахунку ГУДКС України у Полтавській області та не заперечується позивачем /а.с. 32/.

На цій підставі, стверджуючи про наявність у відповідача обовязку сплатити компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у відповідності до вимог статті 117 Кодексу законів про працю України, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Верховний Суд України при тлумаченні положень статті 3 Кодексу законів про працю України у постанові від 17.02.2015 у справі №21-8а15 зазначив, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

На момент проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ порядок та умови проходження служби в міліції регламентувалися Законом України від 20.12.1990 №565-ХІІ "Про міліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 №114.

Зокрема, пунктом 12 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ визначено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством.

Порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначено постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Зазначені нормативно-правові акти не містять вимог про виплату працівнику органів внутрішніх справ компенсації у зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні.

Так само, даними законодавчими актами не передбачено можливості застосування до спірних відносин положень Кодексу законів про працю України.

Окрім того, Пленум Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" розяснив, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

А відтак, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що положення статті 117 Кодексу законів про працю України на спірні відносини не поширюються.

Суд зауважує, що підставою для судового захисту в адміністративному судочинстві є наявність порушення прав позивача рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень.

Оскільки у спірних відносинам такі порушення прав позивача відсутні, у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Доводи представника відповідача про те, що в ході розгляду Харківським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 27.12.2016 у справі №816/1596/16 позивачем, окрім іншого, було заявлено вимогу про стягнення компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає безпідставними. Так, в ухвалі Харківського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2017 колегією суддів зазначено, що дана вимога не підлягає розгляду, оскільки її не було заявлено під час розгляду справи у суді першої інстанції /а.с. 55-56/.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн, суд звертає увагу на таке.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому частиною першою статті 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зважаючи на відсутність порушення прав позивача рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача у спірних відносинах, а також з огляду на ненадання позивачем доказів, що свідчили б про спричинення йому моральних страждань, та відсутність обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відповідача моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення компенсації та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Полтавський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13 лютого 2018 року.

Суддя О.О. Кукоба