Справа № 826/15796/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 лютого 2018 року м. Київ № 826/15796/17

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Шевченко Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Поліщук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні при підготовчому провадженні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Вінницяфармація» до Департаменту самоврядного контролю Вінницької міської ради про визнання дій протиправними,

за участю учасників справи:

представника позивача - Гасевича В.В.,

представника відповідача - Волощука В.О.,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Вінницяфармація» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Вінницяфармація») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Департаменту самоврядного контролю Вінницької міської ради (далі по тексту - відповідач), в якому просило визнати протиправними дії відповідача, що виявились в порушені призначення та проведення перевірки в супереч Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та не наданні наказу, посвідчення на проведення перевірки.

14.02.2018 представником відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечував.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши обставини, викладені у заяві про закриття провадження у справі, вислухавши думку представників позивача та відповідача, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03.11.2017 відповідач листом-попередженням №09-00-014-47607 повідомив позивача про те, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Положення про Департамент самоврядного контролю Вінницької міської ради, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 01.03.2011 №101, плану проведення перевірок Департаментом самоврядного контролю міської ради від 28.09.2016 №01-01-60991, на підставі наказу Департаменту самоврядного контролю міської ради в термін з 15.11.2017 по 28.11.2017 буде проводитися планова перевірка дотримання вимог земельного законодавства при використанні земель, розташованих за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 17.

Не погоджуючись з такою перевіркою, ПАТ «Вінницяфармація» надіслало відповідачу лист-відповідь на вищевказане попередження №АС-1/192-1 від 09.11.2017, в якому зазначило, що Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено мораторій на проведення перевірок до 31.12.2017, крім того, документи, які просив надати відповідач у своєму листі-попередженні є публічною інформацією та можуть бути отримані останнім на сайті Міністерства юстиції України та Державної фіскальної служби України.

У свою чергу, відповідач листом №09-00-014-49482 від 15.11.2017 роз'яснив позивачу, що відповідно до п. 2.7 Порядку проведення перевірок Департаментом самоврядного контролю міської ради позапланова перевірка проводиться на підставі наказу директора Департаменту, за наявності доручення міського голови, секретаря міської ради або заступника міського голови, відповідно до розподілу обов'язків, незалежно від кількості раніше проведених перевірок щодо об'єкту перевірки, юридичної особи. Тому, за наведених обставин, доводи позивача щодо мораторію на проведення перевірок є необґрунтованими, крім того, на вказаних офіційних сайтах державних установ міститься не вся запитувана Департаментом інформація.

21.11.2017 позивачем направлено лист №АС-1/196 до Департаменту самоврядного контролю Вінницької міської ради щодо уточнення виду перевірки, який проводиться стосовно ПАТ «Вінницяфармація» та надання наказу на проведення перевірки.

Не погоджуючись з діями Департаменту самоврядного контролю Вінницької міської ради стосовно призначення, проведення перевірки та не наданні наказу, посвідчення на проведення перевірки, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень міських рад належать повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використання і охороною земель.

Пунктами 1.1, 1.2 Положення про Департамент самоврядного контролю Вінницької міської рад, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 24 листопада 2017 року № 949, визначено, що Департамент є виконавчим органом вінницької міської ради, який підзвітний і підконтрольній міській раді, підпорядкований виконавчому комітету міської ради.

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1 вказаного Положення основними завданнями Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням земель у місті Вінниці.

Департамент створено з метою здійснення самоврядного контролю за повнотою надходження коштів до бюджету міста від використання земельних ділянок та майна, що перебувають у комунальній власності територіальної громади.

До повноважень Департаменту відноситься здійснення перевірок дотримання вимог земельного законодавства на території м. Вінниці, виявлення фактів самовільного зайняття земельних ділянок та складання актів, надання рекомендацій та попереджень, які носять в собі рекомендований характер (пункти 4.1, 4.2, 4.20, 6.6, 6.13 Положення про Департамент).

Пункт 8 Положення про Департамент самоврядного контролю Вінницької міської ради визначає керівництво Департаментом, згідно з пп. 8.6 якого, діяльність Департаменту здійснюється на основі планування, єдиноначальності у вирішенні питань службової діяльності.

Відповідно до підпунктів 8.1, 8.2 пункту 8 зазначеного Положення Департамент очолює директор, який здійснює керівництво діяльністю Департаменту та видає в межах своєї компетенції накази, контролює їх виконання.

У цьому випадку наказ, в якому визначено особу уповноважену на здійснення певних дій та відображено доручення керівника Департаменту з проведення перевірки підлеглою особою у певний строк та необхідність звітування йому про результати перевірки, що в свою чергу відповідає встановленим правилам складання розпорядчого документа та повноважень посадової особи відповідно до функцій Департаменту, не є правовим документом, який встановлює відповідальність позивача - ПАТ «Вінницяфармація», та, відповідно, не є актом індивідуальної дії у розумінні частини першої статті 19 КАС України.

За своєю сутністю наказ, який пов'язаний з проведенням перевірки, спрямований на здійснення самоврядного контролю за використанням земельної ділянки, та не породжує юридичних наслідків для позивача, а відтак не є рішенням суб'єкта владних повноважень. Сам же наказ не змінює обсяг прав та інтересів позивача.

Вчинення дій Департаментом, в частині призначення зазначеної перевірки, є способом реалізації наданих законом повноважень у сфері земельних відносин.

Крім того, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону дія цього Закону поширюється на відносини, пов'язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Поняття господарської діяльності наводиться в ст. 3 Господарського кодексу України, зокрема, під господарською діяльністю розуміють діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

В свою чергу, Департамент самоврядного контролю міської ради не здійснює перевірки господарської діяльності фізичних чи юридичних осіб, а здійснює перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельних ділянок, які належать територіальній громаді міста Вінниці (комунальна власність).

Стаття 80 Земельного кодексу України закріплює суб'єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб'єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб'єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб'єктом права власності на землі державної власності.

З огляду на положення ч. 1 ст. 83, ч. 1 ст. 84 Земельного кодексу України комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст; у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 122 Земельного кодексу України визначені повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування відповідно із земель державної та комунальної власності.

Крім того, з урахуванням ст.ст. 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України/ цим та іншими законами. Однак, первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Таким чином, земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об'єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо проведення перевірки використання земельних ділянок.

У справі, з огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається про заходи втручання в господарську діяльність відповідача, а у даних правовідносинах Вінницька міська рада, використовуючи повноваження власника комунальної земельної ділянки через виконавчий орган місцевого самоврядування - Департаментом самоврядного контролю прийнято рішення про проведення перевірки використання земельної ділянки територіальної громади міста, отже об'єктом перевірки є відповідна земельна ділянка, але аж ніяк не господарська діяльність суб'єкта, якому належить нерухоме майно, що розташоване на земельній ділянці.

Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, предметом оскарження можуть бути дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб, якщо вони обмежують чи порушують права, свободи чи законні інтереси особи.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» № 10 від 24.10.2011, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з матеріалів справи позивач є юридичною особою, яка заявила свої вимоги до органу виконавчої влади, а, отже, зважаючи на суб'єктний склад учасників справи, суд приходить до висновку, що дану справу належить розглядати в порядку господарського судочинства з урахуванням приведення позовних вимог до чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на викладене вище, беручи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а відтак провадження у справі слід закрити.

Крім того, суд зазначає, що приписами частини 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 180, 183, 238, 239, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Вінницяфармація» до Департаменту самоврядного контролю Вінницької міської ради про визнання дій протиправними закрити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко

Повний текс ухвали виготовлено 19.02.2018.