Справа № 816/53/18
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2018-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2018 року м. ПолтаваСправа № 816/53/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Вязун К.Ю.,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_4 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання незаконним (нечинним) та скасування рішення. Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2018 року громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_4 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання незаконним (нечинним) та скасування рішення про відмову у наданні уродженцю та громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволу на імміграцію в Україну від 01.12.2017, прийнятого заступником начальника управління Якименко М.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність спірного рішення, оскільки він не порушував законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, не вчиняв жодних дій, які б становили загрозу національній безпеці України та громадському порядку, а також не зазначав в заяві про надання дозволу на імміграцію неправдивих відомостей.

Ухвалою суду від 09.01.2018 позовну заяву громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_4 прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

23.01.2018 до суду від УДМС України в Полтавській області надійшов письмовий відзив, у якому управління пояснило, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" - у зв'язку з неповідомленням у заяві про надання дозволу на імміграцію про факти притягнення до кримінальної відповідальності на території України.

Позивач в судове засідання 06.02.2018 явку не забезпечив, будучи належно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні 06.02.2018 проти позову заперечувала, наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог з мотивів, викладених у письмовому відзиві на позов.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, враховуючи надходження від позивача заяви про розгляд справи без його участі, суд дійшов висновку про можливість здійснити розгляд даної справи за даної явки.

Заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Громадянин Азербайджану ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець Азербайджану, перебуває на території України по паспортному документу НОМЕР_1, виданому Міністерством внутрішніх справ, 07.03.2017 та дійсному до 06.03.2027 (а.с. 31-32).

23.08.2017 позивач звернувся до УДМС України в Полтавській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну поза квотою у зв'язку з тим, що його донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України (а.с. 30).

Рішенням від 01.12.2017 позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" (а.с. 46 /зі звороту/, 47).

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

За змістом статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

В силу положень пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 10 названого Закону дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну поза встановленою квотою, оскільки його донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянкою України, що підтверджується копією довідки №193/2016 про реєстрацію особи громадянином України, виданою УДМС України в Полтавській області 31.05.2016 (а.с. 38 /зі звороту/).

У ході розгляду заяви позивача від 23.08.2017 УДМС України в Полтавській області надіслано вимогу до ГУПН в Полтавській області про надання інформації по ОСОБА_4 у зв'язку з перевіркою перед оформленням дозволу на імміграцію в Україну (а.с. 42).

В результаті здійснення перевірки щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію громадянина ОСОБА_4, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", УДМС України в Полтавській області 10.10.2017 отримано з УІАП ГУНП в Полтавській області інформацію (довідка №59-09102017/53214) про притягнення 03.02.2011 громадянина Азербайджану ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності (засуджений 23.03.2011 Шишацьким районним судом Полтавської області за частиною 1 статті 213 Кримінального кодексу України, справа №18129-1-1-2011/000005, до 100 годин суспільних робіт) (а.с. 44).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що громадянин Азербайджану ОСОБА_4 притягувався до кримінальної відповідальності, був засуджений 23.03.2011 Шишацьким районним судом Полтавської області за частиною 1 статті 213 Кримінального кодексу України, справа №18129-1-1-2011/000005, до 100 годин суспільних робіт та знятий з обліку 26.05.2011 у зв'язку з відбуттям покарання.

Разом з тим, у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну від 23.08.2017 позивач у графі "Чи притягувалися до кримінальної відповідальності" власноручно зазначив: "Ні" (а.с. 30).

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі №1-15/99м притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред'явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Крім того, форма заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну містить окремо такі запитання до заявника: 1) Чи притягувалися до кримінальної відповідальності?; 2) У разі наявності непогашеної (не знятої у встановленому законом порядку) судимості вказати підстави притягнення до кримінальної відповідальності (а.с. 30).

Отже, у особи заявника окремо запитується інформація про факти притягнення до кримінальної відповідальності, а також про засудження за вчинення злочинів (у разі наявності непогашеної/не знятої судимості).

У зв'язку з цим, доводи позивача стосовно правомірності зазначення ним у графі "Чи притягувалися до кримінальної відповідальності" запису "Ні" з огляду на погашення його судимості суд вважає необґрунтованими, та наполягає на тому, що позивач повинен був у вищевказаній графі зазначити інформацію щодо притягнення його до кримінальної відповідальності (кримінальна справа №18129-1-1-2011/000005).

Таким чином, суд вважає, що оскільки позивач у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну не зазначив відомостей про притягнення його до кримінальної відповідальності, тобто свідомо повідомив неправдиву інформацію про себе, відповідачем обґрунтовано у відповідності до приписів пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України "Про імміграцію" відмовлено йому у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як визначено частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу приписів статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач в ході розгляду справи довів, що приймаючи рішення від 01.12.2017 про відмову у наданні уродженцю та громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволу на імміграцію в Україну, він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_4 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання незаконним (нечинним) та скасування рішення повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 лютого 2018 року.

Суддя К.І. Клочко