Справа № 817/2009/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2018 року м. Рівне №817/2009/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Птюшинська І.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ІДЕК - 2006" до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Ідек-2006» звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 23.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 2 542 749грн. основного зобовязання та 635 688 грн.; від 23.10.2017 року № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 311 214грн.; від 23.10.2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 105 190грн. за платежем: Акцизний податок з вироблених в Україні підакцизних товарів; від 24.10.2017 року № про застосування штрафної санкції за платежем: податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510грн.; від 24.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 112 883,17 грн.; від 24.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені в сумі 8672,75 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 673,90 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-99 про сплату боргу з ЄСВ в розмірі 1347,79 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у період з 04.09.2017 по 29.09.2017 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області було проведено документальну планову перевірку ТОВ «ІДЕК-2006» за період з 01.07.2014 по 30.06.2017 за наслідками якої складено акт №1044/17-00-14-01/33840626 від 06.10.2017 року. Даним актом перевірки встановлено порушення: п.189.1 ст. 189, пп. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201, п.209.2, п.209.3, пп.209.15.1 п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, а саме занижено податкові зобовязання на 43 900грн., завищено податковий кредит на суму 2 817 838грн., що призвело до завищення позитивної різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту визначеної за операціями із зерновими та технічними культурами в розмірі 2 544 614грн. та встановлено завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 311 214грн., в т.ч. за вересень 2016 310 104 грн., за травень 2017 на 111 грн.; п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів, послуг та при складанні податкових накладних, ТОВ «Ідек-2006» несвоєчасно зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на суму ПДВ в розмірі 733 064,50грн. (Відповідно до п. 35 підрозділу 2 р. ХХ Перехідні положення Кодексу норми абзацу другого п. 120-1 ст. 120-1 Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації в ЄРПН, складених в період до 01.10.015р.); пп. 14.1.212 п. 14.1 ст.14, п 117.3 ст. 117, пп. 212.3.4 п. 212 3 ст212, пп. 215.3.4 п.215.3 ст. 215 Податкового кодексу України, а саме: здійснено реалізацію палива без обовязкової реєстрації як платника податку контролюючими, органами за місцезнаходженням юридичних осіб, до початку здійснення реалізації пального на загальну суму 105 020грн.; п.51.1 ст.51 глави 2, пп. б п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого в новій редакції Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014р. №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014р. №228/25005 (далі Порядок №49), та чинного у 2015р., затвердженого в новій редакції Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. №111/26556, а саме: подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 3 кв. 2014 р., 4кв. 2014 р., 1 кв. 2015р., 2 кв. 2015р., 3 кв. 2015 р., 4 кв. 2015 р., 1 кв. 2016 р., 2 кв. 2016р., 3 кв. 2016 р., 4 кв. 2016 р., 1 кв. 2017 р., 2 кв. 2017 р. не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками; п.15.1 ст.15, п. 38.2 ст. 38, п. 57.1 ст. 57, п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 168.1 ст. 168, п. 168.4 ст. 168, п.54.2 ст.54, п.п. 170.5.4 п. 170.5 ст. 170, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, за якими встановлено несвоєчасне перерахування податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасне подання податковим агентом ТОВ «Ідек-2006» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь платників податків (податок на доходи фізичних осіб нарахований по дивідендах) за граничними термінами сплати податку до бюджету за період з 01.07.2014 року по 30.06.201 7 року всього на загальну суму 16826,06 грн.; п. 15.1 ст.15, п. 38.2 ст. 38, п. 57.1 ст. 57, пп. 14.4.180 п. 14.1 ст. 14. п. 168.1 ст. 168, п.168.4 ст. 168, п.54.2 ст.54, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, за якими встановлено несвоєчасне перерахування податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасне подання податковим агентом ТОВ «Ідек-2006» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь платників податків (податок на доходи фізичних осіб нарахований на оренду земельних ділянок (паїв)) за граничними термінами сплати податку до бюджету за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року всього на загальну суму 349836,49 грн.; пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, пп.168.1.1, п.п.168.1.2, пп.168.1.5, пп.168.1.6 п.168.1 ст.168, абз. «а» п.176.2 ст.176, Податкового кодексу України ТОВ «Ідек-2006» станом на 31.08.2017р. не перераховано до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб за 2016р. (податок на доходи фізичних осіб нарахований на оренду земельних ділянок (паїв)) в сумі 15137,52грн.; пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п. 16 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасне подання податковим агентом ТОВ «Ідек-2006» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати військового збору під час виплати доходу на користь платників податків (військового збору на оренду земельних ділянок (паїв) за граничними термінами сплати податку до бюджету за період з 03.08.2014 по 30.06.2017 всього на загальну суму 35231,22грн.; ч.1 п.1 ст.7, п.1 ч.2 ст. 6, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» по яких встановлено заниження у звіті за січень 2015 року єдиний внесок за ставкою 37,19 % у сумі 1347,79грн. Позивач не погоджується із вказаними висновками податкового органу та винесеними рішеннями у звязку з чим і подав позов до суду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив відповідача (а.с.129-133 т.3) та просив адміністративний позов задовольнити повністю.

Відповідач адміністративний позов не визнав про що подав відзив на позов (а. с. 3-9 т.3) в обґрунтування якого зазначає, що висновки акта перевірки є правомірними. В ході проведення планової перевірки було встановлено ряд порушень податкового та іншого законодавства, тому спірні податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску вважає правомірними та такими, що прийняті на підставі закону. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, судом встановлено наступне.

У період з 04.09.2017 по 29.09.2017 року Головним управлінням ДФС у Рівненській області було проведено документальну планову перевірку ТОВ «ІДЕК-2006» за період з 01.07.2014 по 30.06.2017 за наслідками якої складено акт №1044/17-00-14-01/33840626 від 06.10.2017 року.

Даним актом перевірки встановлено такі порушення вимог чинного законодавства:

п.189.1 ст. 189, пп. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201, п.209.2, п.209.3, п.п.209.15.1 п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, а саме занижено податкові зобовязання на 43 900 грн., завищено податковий кредит на суму 2 817 838 грн., що призвело до завищення позитивної різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту визначеної за операціями із зерновими та технічними культурами в розмірі 2 544 614 грн. та встановлено завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 311 214 грн., в т.ч. за вересень 2016 310 104 грн., за травень 2017 на 111 грн.;

п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів, послуг та при складанні податкових накладних, ТОВ «Ідек-2006» несвоєчасно зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на суму ПДВ в розмірі 733 064,50грн. (Відповідно до п. 35 підрозділу 2 р. ХХ Перехідні положення Кодексу норми абзацу другого п. 120-1 ст. 120-1 Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації в ЄРПН, складених в період до 01.10.015р.);

пп. 14.1.212 п. 14.1 ст.14, п 117.3 ст. 117, п.п. 212.3.4 п. 212 3 ст.212, п.п. 215.3.4 п.215.3 ст. 215 Податкового кодексу України, а саме: здійснено реалізацію палива без обовязкової реєстрації як платника податку контролюючими, органами за місцезнаходженням юридичних осіб, до початку здійснення реалізації пального на загальну суму 105 020 грн.;

п.51.1 ст.51 глави 2, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, розділу III «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого в новій редакції Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014р. №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014р. №228/25005 (далі Порядок №49), та чинного у 2015р., затвердженого в новій редакції Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. №111/26556, а саме: подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 3 кв. 2014 р., 4кв. 2014 р., 1 кв. 2015р., 2 кв. 2015р., 3 кв. 2015 р., 4 кв. 2015 р., 1 кв. 2016 р., 2 кв. 2016р., 3 кв. 2016 р., 4 кв. 2016 р., 1 кв. 2017 р., 2 кв. 2017 р. не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками;

п.15.1 ст.15, п. 38.2 ст. 38, п. 57.1 ст. 57, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, п. 168.1 ст. 168, п. 168.4 ст. 168, п.54.2 ст.54, пп. 170.5.4 п. 170.5 ст. 170, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, за якими встановлено несвоєчасне перерахування податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасне подання податковим агентом ТОВ «Ідек-2006» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь платників податків (податок на доходи фізичних осіб нарахований по дивідендах) за граничними термінами сплати податку до бюджету за період з 01.07.2014 року по 30.06.201 7 року всього на загальну суму 16826,06 грн.;

п. 15.1 ст.15, п. 38.2 ст. 38, п. 57.1 ст. 57, пп. 14.4.180 п. 14.1 ст. 14. п. 168.1 ст. 168, п.168.4 ст. 168, п.54.2 ст.54, п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, за якими встановлено несвоєчасне перерахування податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасне подання податковим агентом ТОВ «Ідек-2006» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати податку на доходи фізичних осіб під час виплати доходу на користь платників податків (податок на доходи фізичних осіб нарахований на оренду земельних ділянок (паїв)) за граничними термінами сплати податку до бюджету за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року всього на загальну суму 349836,49 грн.;

пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.54.2 ст.54, пп.162.1.3 п.162.1 ст.162, пп.168.1.1, п.п.168.1.2, пп.168.1.5, пп.168.1.6 п.168.1 ст.168, абз. «а» п.176.2 ст.176, Податкового кодексу України ТОВ «Ідек-2006» станом на 31.08.2017р. не перераховано до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб за 2016р. (податок на доходи фізичних осіб нарахований на оренду земельних ділянок (паїв)) в сумі 15137,52 грн.;

пп. 1.1, пп. 1.2, пп. 1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п. 16 Підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України №2755-УІ від 02.12.2010 року із змінами та доповненнями, а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи з фізичних осіб та несвоєчасне подання податковим агентом ТОВ «Ідек-2006» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати військового збору під час виплати доходу на користь платників податків (військового збору на оренду земельних ділянок (паїв) за граничними термінами сплати податку до бюджету за період з 03.08.2014 по 30.06.2017 всього на загальну суму 35231,22 грн.;

ч.1 п.1 ст.7, п.1 ч.2 ст. 6, ч.5 ст.8, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» по яких встановлено заниження у звіті за січень 2015 року єдиний внесок за ставкою 37,19 % у сумі 1347,79 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Рівненській області прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

від 23.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 2 542 749 грн. основного зобовязання та 635 688 грн.;

від 23.10.2017 року № про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 311 214 грн.;

від 23.10.2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 105 190 грн. за платежем: акцизний податок з вироблених в Україні підакцизних товарів;

від 24.10.2017 року № про застосування штрафної санкції за платежем: податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн.;

від 24.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 112 883,17 грн.;

від 24.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені в сумі 8672,75 грн.

24.10.2017 року Головний управлінням ДФС у Рівненській області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 673,90 грн. та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-99 про сплату боргу з ЄСВ в розмірі 1347,79 грн.

Позивачем було оскаржено наведені вище податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку.

Рішенням Головного управління ДФС у Рівненській області від 24.11.2017 року зазначені податкові повідомлення-рішення та рішення про застосування штрафних санкцій залишено без змін.

Надаючи правову оцінку спору, що виник між сторонами суд виходить з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 КАС України).

Згідно ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як слідує з матеріалів справи підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 23.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в розмірі 2 542 749 грн. основного зобовязання та 635688 грн. штрафних санкцій стали висновки акту перевірки про порушення п.189.1 ст. 189, пп. «а» п.198.1, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст. 198, п.201.10 ст.201, п.209.2, п.209.3, п.п.209.15.1 п.209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, а саме занижено податкові зобовязання на 43900 грн., завищено податковий кредит на суму 2817838грн., що призвело до завищення позитивної різниці між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту визначеної за операціями із зерновими та технічними культурами в розмірі 2544614грн.

Судом встановлено, що між ТОВ «Ідек-2006» та ТОВ «Агро Престиж» було укладено договір поставки №234 від 08.04.2016 року, згідно якого позивач придбав 2 тони насіння сої сорту «Вільшанка» 1 репродукції, що підтверджується копією видаткової накладної №РН-0000450 від 14.04.2016 року. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було здійснено оплату за вказане насіння в розмірі 30 000 грн.

Проведеною перевіркою стверджено, що вказане насіння було використано в господарській діяльності позивача та засіяно на полі №В1 в с. Верхів Острозького району, Рівненської області на площі 16га.

24.05.2016 року було проведено обстеження полів та встановлено, що проростання насіння становить 30 % від заданої норми та поле підлягає пересіву.

02.06.2016 року на підставі листа-вимоги №24/05-2 від 24.05.2016 року ТОВ «Агро Престиж» було повернено на розрахунковий рахунок позивача кошти в сумі 30 000грн.

Сума податку на додану вартість в розмірі 5000 грн. згідно видаткової накладної від 14.04.2016 року №РН-0000450 була віднесена до податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за квітень 2016 року.

У відповідності до абз. «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, суд погоджується з твердженнями податкового органу, що ТОВ «ІДЕК-2006» в порушення абз. «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України не нарахувало податкові зобовязання з податку на додану вартість при використанні насіння в операціях, що не є господарською діяльністю в розмірі 5000 грн. за травень 2016 року, а тому податкове повідомлення-рішення від 23.10.2017 року № в частині збільшення основного зобовязання на суму 5000 грн. та штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1250 грн. (25% від 5000грн.) є правомірним.

При цьому, суд зауважує, що позивачем не надано доказів того, що повернення коштів 02.06.2016 року від ТОВ «Агро Престиж» є ніщо іншим як відшкодування збитків, які підприємство зазнало у звязку із поставкою неякісного насіння сої.

Також, проведеною перевіркою встановлено заниження податкових зобовязань з ПДВ за серпень 2014 на 1865 грн. та за грудень 2015 р. на 37 125 грн., а саме матеріалами справи встановлено списання сільськогосподарської продукції, яка стала непридатною. Згідно акту списання №1 від 06.12.2015 року було здійснено перевірку матеріалів, що стали непридатними та встановлено, що підлягає списанню пшениця в кількості 81,890 т. у звязку із пошкодженням зернівкою. Згідно бухгалтерського обліку ТОВ «Ідек-2006» відображено списання пшениці в кількості 81,890 т.

Матеріалами справи також встановлено списання сільськогосподарської продукції, яка стала непридатною, а саме соняшника в кількості 6,360 т. у звязку із пошкодженням згідно акта списання №1 від 01.08.2014 року, який наявний в матеріалах справи.

Як суд уже констатував вище, у відповідності до абз. «г» п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Отже, суд приходить до висновку, що платник податку ТОВ «ІДЕК-2006» в порушення п.189.1 ст.189 та п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не нараховано податкові зобовязання з податку на додану вартість при списанні сільськогосподарської продукції, які використанні в операціях, що не є господарською діяльністю, а саме за серпень 2014 в розмірі 1865 грн. та за грудень 2015 р. в розмірі 37 125 грн.

Крім того, судом встановлено, що позивачем завищений податковий кредит за серпень 2015 року на 747 грн. по контрагенту ПАТ «Компанія Райз» (код 13980201) на підставі податкової накладної, що не зареєстрована в ЄРПН та за квітень 2016 року на 9644 грн. по контрагенту ТОВ «ДК Автотранс» (код 3581368) за рахунок подвійного включення податкової накладної №85 від 26.04.2016 року до податкового кредиту у квітні 2016 та грудні 2016 року, в травні 2017 року на суму 1110 грн. за рахунок подвійного включення податкової накладної №168 від 24.05.2016 року, виписаної на придбання цементу, що підтверджується копіями податкових декларацій з ПДВ.

В судовому засіданні представник позивача не навів жодного аргументу на спростування вказаних обставин та не надав жодних доказів на їх підтвердження, тому суд уважає правомірними донарахування контролюючим органом сум по ПДВ за вказаними господарськими операціями.

Одночасно, суд звертає увагу на те, що заниження податкових зобовязань позивачем з ПДВ за серпень 2014 року на суму 1865грн. (списання соняшника) у визначення контролюючим органом грошового зобовязання з податку на додану вартість не увійшло в звязку із закінченням строку давності, визначеного п.102.1 ст.102 ПК України, відповідно до якого контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Зазначене підтверджується розрахунком донарахованих сум по податку на додану вартість в розрізі порушень до акту перевірки (ППР форми «Р» та «В4») (а. с.136-137 т.3).

Також, матеріалами справи підтверджено, що протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом, позивач мав господарські відносини з ТОВ «СПРІНГ ІНВЕСТМЕНТ» на підставі договору купівлі-продажу №22/08/16-МД від 22.08.206 року.

Згідно умов вказаного договору, Продавець (ТОВ «СПРІНГ ІНВЕСТМЕНТ») зобовязується передати у власність Покупця (ТОВ «ІДЕК-2006») мінеральні добрива. Поставка товару здійснюється на склад Продавця розташованого за адресою: Київська область, м. Ірпінь, вул. Грибоєдова, 26.

Згідно копій видаткових накладних, наявних у матеріалах справи, 25.08.2016 року було відвантажено товар АМОФОС NP 12:52 в кількості 200 т. на загальну суму 2 400 000 грн., у т. ПДВ в розмірі 400 000 грн. згідно видаткової накладної №СІ-25/08/1 (а. с. 76-110 т.2)

Станом на дату закінчення перевірки за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Ідек-2006» кредиторська заборгованість з ТОВ «СПРІНГ ІНВЕСТЕМНТ» становить 1 405 000,07 грн.

За період з 01.07.2014 по 30.06.2017 року ТОВ «Ідек-2006» відобразило податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «СПРІНГ ІНВЕСТМЕНТ» на загальну сум 405 000,07грн., в т.ч. за серпень 2016 на суму 405 000,07грн. згідно податкових накладних, які наявні в матеріалах справи, а саме: від 25.08.2016 року №21 на суму ПДВ 60 000 грн., від 26.08.2016 року №24 на суму ПДВ 60 000 грн., від 27.08.2016 року №22 на суму ПДВ 59 000 грн., від 28.08.2016 року №23 на суму ПДВ 60 000 грн., від 29.08.2016 року №25 на суму ПДВ 60 000 грн., від 30.08.2016 року №26 на суму ПДВ 60 000 грн., від 31.08.2016 року №27 на суму ПДВ 46 000,07 грн.

Згідно податкової декларації з ПДВ за серпень 2016 року, вказані суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту серпня 2016 року.

Податкова інспекція стверджує, що згідно даних реєстру судових рішень, встановлено що ТОВ «СПРІНГ ІНВЕСТМЕНТ» задіяне в схемах ухилення від сплати податків.

Отже, усі операції купівлі-продажу ТОВ «СПРІНГ ІНВЕСТМЕНТ» не спричиняють реального настання правових наслідків, а отже, - є нікчемними по ланцюгу до вигодо набувача.

Таким чином податковий орган вважає порушення позивачем пп. «а» п.198.1 п.198.3 ст. 198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України ТОВ «ІДЕК-2006», наслідком якого стало завищення податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 405 000,07 грн., в т.ч. за серпень 2016 року на 405 000,07 грн.

Також з матеріалів справи слідує, що у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Євротрейд Альянс» згідно договору купівлі-продажу від 20.09.2016 року.

Як встановлено судом, позивач на підставі даного договору придбав у контрагента культиватор 4,0 до 16 м захват «Восход» Україна в кількості 1 шт. та культиватор 2,4 до 8 м захват «Восход» Україна в кількості 1 шт. згідно видаткової накладної №Єт-0000030 від 23.09.2016 року та акту приймання-передачі техніки від 23.09.2016 року та товарно-транспортних накладних №23-09/К від 23.09.2016 року та №27-09/К від 27.09.2016 року.

Розрахунки із ТОВ «Євротрейд Альянс» проведено в повному обсязі, що слідує з копій банківських виписок та даних бухгалтерського обліку ТОВ «ІДЕК-2006» (а. с. 52-62 т.2).

Суму податку на додану вартість в розмірі 246 400 грн. віднесено до складу податкового кредиту за вересень 2016 року згідно податкової декларації з ПДВ.

В акті перевірки Головне управління ДФС у Рівненській області стверджує, що проведеним аналізом податкової інформації про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН встановлено проведення ризикових операцій з придбання ТОВ «Євротрейд Альянс». Окрім того, декларація з податку на прибуток та звіт про фінансові операції за 2016 рік не подані. Остання декларація з ПДВ подана за жовтень 2016 року.

Окрім того, податковий орган зазначає, що згідно даних реєстру судових рішень, встановлено що ТОВ «Євротрейд Альянс» задіяне в схемах ухилення від сплати податків.

Також, проведеною перевіркою встановлено, що ТОВ «ІДЕК-2006» придбало у ТОВ «Рендбі» послуги по збиранню ріпаку, пшениці та ячменю комбайнами в сезоні 2016 року за кількістю, якістю та в строки, що обумовлені договором №1/07-ЗБ від 16.08.2016 року.

Згідно наданого суду акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.08.2016 року №ОУ-0000041 ТОВ «Рендбі» виконано робіт по збиранню пшениці на полі площею 321 га на загальну суму 262 150 грн., збирання ячменю на полі площею 150,22 га на суму 122 679,67 грн., збирання ріпаку 360 га на суму 300 000 грн. Всього на 821 795,60 грн., у т.ч. ПДВ 136 965,93 грн.

Згідно копій банківських виписок та даних бухгалтерського обліку заборгованість позивача перед ТОВ «Рендбі» за надані послуги відсутня (а. с. 37-51 т.2).

16.08.2016 року було виписано податкову накладну №42 на суму ПДВ 136 965,93 грн., яка зареєстрована в ЄРПН.

Сплачена сума податку на додану вартість в розмірі 136 965,93 грн. віднесена позивачем до складу податкового кредиту серпня 2016 року, що підтверджується копією податкової декларації з ПДВ за серпень 2016 року.

Згідно податкової звітності ТОВ «Рендбі» встановлено недостатність трудових ресурсів та відсутність виробничого обладнання, складських та торгівельних приміщень, транспорту для виконання наданих послуг.

Також, згідно даних реєстру судових рішень, встановлено що ТОВ «Рендбі» задіяне в схемах ухилення від сплати податків.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивач мав господарські відносини з ТОВ «Трейдзернопт» в межах договору поставки від 25.08.2016 року. Зокрема, згідно копії видаткової накладної від 25.08.2016 року №ТЗ-258 та акту приймання-передачі від 25.08.2016 року позивач придбав частину комплексу обладнання для підготовки та калібрування (сої) (виробник ХЕЗ Сільхоз Виробів) в кількості 1шт., розкидач органічного добрива «ЯР» буревій виробник УК «ЯР» в кількості 1шт. на загальну суму 3 554 800,00 грн., у т.ч. ПДВ 592 466,67 грн.

Копіями товарно-транспортних накладних №25-08/ОС від 25.08.2016 та №25/08/16 від 25.08.2016 року підтверджується факт транспортування даного товару.

ТОВ «ІДЕК-2006» в повному обсязі оплачено придбаний товар та станом на дату проведення перевірки заборгованість перед ТОВ «Трейдзернопт» відсутня (а. с. 16-36 т.2).

Сума податку на додану вартість в розмірі 592 466,67 грн., сплачена позивачем при придбанні товару віднесена до складу податкового кредиту серпня 2016 року, що підтверджується копією податкової декларації з ПДВ за серпень 2016 року.

В ході аналізу номенклатури придбаних та реалізованих товарів ТОВ «Трейдзернопт» встановлено, що реалізовані для ТОВ «ІДЕК-2006» основні засоби підприємством не придбавались, інформація щодо наявності у підприємства основних засобів відсутня, кількість працюючих встановити не можливо.

Також, з матеріалів справи слідує, що ТОВ «ІДЕК-2006» на підставі договору поставки №25/07-П від 25.07.2016 року придбало у ТОВ «Ріджвей Хімкопані» засоби захисту рослин та мінеральні добрива всього на суму 6 738 032,40 грн., у т.ч. ПДВ 1 123 005,40 грн. згідно копій видаткових накладних від 23.09.2016 року №Хк-0000098, №Хк-0000097, №Хк-0000096 та від 27.09.2016 року №РХ-2907/2.

Розрахунки проведені в повному обсязі, заборгованість позивача перед ТОВ «Ріджвей Хімкопані» відсутня, що підтверджується актом перевірки та даними бухгалтерського обліку позивача.

Копіями товарно-транспортних накладних підтверджується факт перевезення товару від контрагента позивачу (а. с. 203-249 т.1, 1-15 т.2).

Судом встановлено, що сума податку на додану вартість в розмірі 1 123 005,40 грн. віднесена позивачем до складу податкового кредиту звітного періоду, а саме в липні 2016 року в розмірі 344 343,40 грн., у вересні 2016 року в розмірі 778 662 грн.

Контролюючий орган вказує, що згідно даних реєстру судових рішень, встановлено що ТОВ «Ріджвей Хімкопані» задіяне в схемах ухилення від сплати податків.

З матеріалів справи також вбачається, що згідно договору підряду на будівельні роботи №1209 від 12.09.2016 року ТОВ «Трейдворк» виконувало на замовлення позивача ремонтні роботи на обєкті, що знаходиться за адресою: с. Верхів, Острозького району.

До перевірки та в судове засідання ТОВ «Ідек-2006» було надано копії актів приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року на загальну суму 1 779 000,00 грн., у т.ч. ПДВ 296 500,01 грн.

Кредиторська заборгованість ТОВ «Ідек-2006» станом на дату закінчення перевірки перед ТОВ «Трейдворк» становить 1 779 000,00 грн. (а. с. 173-202 т.1).

Судом встановлено, що сума податку на додану вартість в розмірі 296 500,01 грн. віднесена до складу податкового кредиту грудня 2016 року, що підтверджується копією декларації з податку на додану вартість за грудень 2016 року.

Проведеним аналізом податкової інформації, контролюючим органом встановлено неможливість виконання ТОВ «Трейдворк» оформлених господарських операцій наявними трудовими ресурсами. Крім того, згідно даних реєстру судових рішень встановлено, що ТОВ «Трейдворк» задіяне у схемах ухилення від сплати податків та зборів.

Дослідивши вищеописані матеріали справи, висновки податкового органу представлені в акті перевірки, суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частин першої, другої статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як унормовано у частині першій статті 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обовязкових реквізитів кореспондується і в пункт 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну № 88 від 24.05.1995 року, згідно якого первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа, код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа, дані про документ, що засвідчує особу одержувача.

Слід зазначити, що вимоги норм законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обовязковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, відповідно до ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є субєкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками субєктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно зі ст. 62 ГК України, підприємство самостійний субєкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими субєктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», (яка діяла на час складання документів), яка є обовязковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку прийнятті товару). Отже надані ТОВ «ІДЕК-2006» видаткові накладні та акти приймання-передачі наданих послуг та виконаних робіт є належними та допустимими доказами, дефектність яких контролюючим органом не доведена.

Відповідно до п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 № 88, повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи-підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові кошти, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з Договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим Договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Отже, чинне законодавство не зобовязує, в разі отримання ТМЦ, надавати саме довіреність; такі повноваження підтверджуються письмовими договорами поставки.

Суд вважає необґрунтованими висновки ГУ ДФС в Рівненській області про неправомірне завищення ТОВ «ІДЕК-2006» податкового кредиту та необґрунтоване завищення собівартості реалізованих товарів через надання до перевірки неналежно оформлених товарно-транспортних накладних на транспортування товару.

Так, згідно п.11 Правил № 363 від 14.10.1997 р. товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Слід також зазначити, що товарно-транспортна накладна є транспортною документацією, яка підтверджує операції саме з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363, не встановлюють правил податкового обліку платника податків, яким у даному випадку є позивач. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна, не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджує обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

За наявності викладених в акті перевірки сумнівів щодо факту здійснення поставок товару за договорами, контролюючим органом запиту про проведення зустрічних звірок для підтвердження отриманих від платника податків та зборів даних здійснено не було. Натомість останній обмежився наявною в його розпорядженні податковою інформацією від інших контролюючих органів, яку поклав в основу висновків про безтоварність операцій.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Приписами ч. 2 ст. 9 Закону України №996 та п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. №88 встановлений вичерпний перелік обовязкових реквізитів первинного документу, за наявності яких той чи інший документ є письмовим доказом вчинення господарської операції, а саме (у редакції станом на момент складання первинних документів): назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В п.2.15 і п.2.16 Положення №88 зазначено, що первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані керівнику підприємства, установи для прийняття рішення.

Ступінь деталізації змісту і обсягу господарської операції Законом №996 і Положенням №88 не встановлено, тому її можуть визначати особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому така деталізація має забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов'язань, доходів або витрат, з нею пов'язаних.

Згідно зі ст. 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об'єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням терміну реєстрації, відносяться до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше:

ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних;

для платників податку, що застосовують касовий метод, - ніж через 60 календарних днів з дати списання коштів з банківського рахунка платника податку.

При цьому слід зазначити, що при дослідженні факту здійснення господарських операцій, що були підставою для формування витрат та податкового кредиту платника податків, оцінювати слід відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку. Відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у органу державної податкової служби інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватися саме щодо цієї особи.

Зокрема, платник податків не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобовязань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б свідчила про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Єдиним передбаченим законом (ч. 1 ст. 551 ГК України) наслідком фіктивності субєкта господарювання є припинення юридичної особи та визнання недійсними її установчих документів. Питання про недійсність інших юридичних дій, учинених таким субєктом господарювання, в законі не ставиться. Так само законом не передбачено, що діяльність субєкта господарювання з ознаками фіктивності, не породжує будь-яких наслідків його діяльності, а всі вчинені від імені субєкта юридичні дії є нікчемними.

Отже, допущені постачальником порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) ПДВ та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику ПДВ.

Також суд враховує висновок Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладений у постанові № 21-511а14 від 9 грудня 2014 р., про те, що висновки, викладені у акті, є відображенням дій податкових інспекторів, і не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, та інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу (аналогічна позиція дотримується Верховним Судом України у постановах від 10.09.13 р. у справі № 21-237а13, від 03.11.2015 у справі № 21-99а15, від 01.12.2015 у справі № 21-3133а15, від 03.02.2016 у справі № 21-4265а15 та Вищого адміністративного суду України у постанові від 06.07.2016 у справі № К/800/33177/15).

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відомості отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків до їх закріплення процесуальним шляхом, оскільки такі відомості отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства не є доказами, а лише відомостями про джерело таких фактів. Така сама позиція закріплена і в ухвалі ВАСУ від 30.11.2015 №К/800/5195/14. Обовязковий для адміністративного суду є лише вирок у кримінальній справі, в якому встановлено ті чи інші обставини, що стосуються суті спору.

Також безпідставними є посилання контролюючого органу на відсутність реального настання правових наслідків, обумовлених договорами, з підстав відсутності необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих субєктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами, як не має такого значення і наявність чи відсутність субєктів за юридичною адресою.

За наведених обставин, твердження податкового органу про безтоварність господарських операцій ТОВ «ІДЕК-2006» та ТОВ «СПРІНГ ІНВЕСТМЕНТ», ТОВ «Євротрейд Альянс», ТОВ «Рендбі», ТОВ «Трейдзернопт», ТОВ «Ріджвей Хімкомпані», ТОВ «Трейдворк» не ґрунтуються на нормах матеріального права та спростовуються наявними у справі письмовими доказами.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення від 23.10.2017 року № є частково протиправним та підлягає до скасування в частині збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 3112792грн. в тому числі 2490233грн. основного платежу та 622559грн. штрафних санкцій.

Враховуючи те, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 23.10.2017 року № є частково протиправним, а висновки, які слугували для його винесення є частково необґрунтованими, то і податкове повідомлення-рішення від 23.10.2017 року №, що є похідним від ППР

№, з урахуванням встановлених вище порушень в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 310104грн. є безпідставним та підлягає до скасування. В іншій частині, на суму 1110грн. суд вважає дане податкове повідомлення-рішення правомірним.

Щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 24.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 112 883,17 грн., у тому числі 15 137,52 грн. за основним платежем, 75 880,71 грн. за штрафними санкціями та 21 864,94 грн. пені, то суд зазначає наступне.

Проведеною перевіркою встановлено неперерахування до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб за 2016 рік нарахований на оренду земельних ділянок (паїв) в сумі 15 137,52 грн.

Проте, як встановлено судом та самим податковим органом в акті перевірки ТОВ «ІДЕК-2006» здійснено повне погашення ПДФО по оренді за земельні ділянки (паї) 31.08.2017 року, що підтверджується даними бухгалтерського обліку позивача.

Таким чином, судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Рівненській області повторно визначено позивачу основне зобовязання з ПДФО в розмірі 15137,52 грн., що є порушенням вимог закону, тому податкове повідомлення-рішення від 24.10.2017 року № в частині визначення основного зобовязання в розмірі 15 137,52 грн. є неправомірним.

Як вбачається з розрахунку податкового зобовязання та штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення від 24.10.2017 року №, штрафні санкції за несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб податковим органом застосовано як на підставі ст. 126 так і на підставі ст. 127 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 14.1.180 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або не грошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений представництво розділом IV цього Кодексу , до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу .

Згідно з пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб, відповідно до п. 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом А загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 54.2 статті 54 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету.

Відповідно до пп. 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 168.1.2 п. 168.1 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Згідно пп. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України, якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Відповідно до пп. „а п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобовязані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок.

ТОВ «ІДЕК-2006» за період, що перевірявся, було самостійно утримано (нараховано) податок з доходів фізичних осіб, відповідно до поданих податкових розрахунків форми № 1ДФ. Проведеною перевіркою порушень щодо своєчасності подачі податкових розрахунків № 1-ДФ не встановлено.

Отже, задекларована ТОВ «ІДЕК-2006» сума податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб є узгодженою та підлягала сплаті до бюджету у строки, встановлені для місячного податкового періоду.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий борг це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пп. 14.1.153 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога -письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.157 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення є письмовим повідомленням контролюючого органу (рішенням) про обов'язок платника податків сплатити суму грошового зобов'язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно ст.58 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов'язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов'язань платника податків; суму грошового зобов'язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення результатів господарської діяльності або від'ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов'язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов'язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Згідно приписів п. 58.2 статті 58 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно п. 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п. 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, у разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1 , 54.3.2 , 54.3.4 , 54.3.5 , 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, -тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок вчинення таких дій, та обов'язок щодо погашення такого податкового боргу покладається на особу, визначену цим Кодексом, у тому числі на податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу, крім випадків, встановлених - розділом IV цього Кодексу .

Згідно абзацу восьмого п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, передбачені вказаним пунктом штрафи не застосовуються, коли не нарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб самостійно виявляється податковим агентом при проведенні перерахунку цього податку, передбаченого п. 169.4 ст. 169 Податкового кодексу України, та виправляється в наступних податкових періодах протягом податкового (звітного) року згідно з нормами цього Кодексу.

Отже, штрафна санкція передбачена п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України застосовується до платника податку (податкового агента) у випадку, коли сума ПДФО не перераховується взагалі, або перераховується лише частково. При цьому, неперерахування такого податку спричинена помилками у визначенні суми ПДФО, і не пов'язане із несвоєчасністю перерахування такого податку.

При цьому, у п. 127.1 статті 127 Податкового кодексу України немає посилань на застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ПДФО, натомість йдеться по несплату ПДФО, як факт несплати податку у обсягах, встановлених податковим законодавством України.

Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 10.11.2015 року, суд зауважив на наступні обставини.

Положення статті 126 Податкового кодексу щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобовязання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобовязання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 Податкового кодексу України.

Положення статті 127 Податкового кодексу України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу. Тобто склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

У даному випадку, мав місце факт несвоєчасного перерахування податку на доходи фізичних осіб за спірний період.

Тому, нарахування штрафних санкцій на підставі ст.127 ПКУ є протиправним. ТОВ «ІДЕК-2006», як податковий агент з податку на доходи фізичних осіб, за несвоєчасне перерахування податку до бюджету, повинен нести відповідальність у межах ст.126 Податкового кодексу України

Отже, нарахування позивачу податкового зобовязання та штрафних санкцій в розмірі 25994,03грн, в тому числі 15137,52грн. основного платежу та 10865,51грн. штрафних санкцій, є помилковим, а тому в цій частині податкове повідомлення-рішення підлягає до скасування (розрахунок на а. с. 115 т.3).

Податкове повідомлення-рішення № від 24.10.2017 року в частині нарахування пені в розмірі 21 864,94 грн. суд вважає правомірним з огляду на встановлене судом несвоєчасне перерахування ПДФО.

З приводу винесення податкового повідомлення-рішення від 23.10.2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 105 190грн. за платежем: Акцизний податок з вироблених в Україні підакцизних товарів, то судом встановлено наступне.

За період з 01.07.2014 по 30.06.2017 ТОВ «ІДЕК-2006» не було платником акцизного податку.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ІДЕК-2006» здійснив операцію з реалізації паливно-мастильних матеріалів без реєстрації платником акцизного податку, а саме дизпаливо на загальну суму 105 020грн. контрагенту ТОВ «Плюмпе Агро» згідно видаткової накладної №РН-0000123 від 28.10.2016 року.

Відповідно до підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-У1 із змінами і доповненнями з 1 березня 2016 року особи, які здійснюють реалізацію пального, підлягають обовязковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб-підприємців, до початку здійснення реалізації пального.

Перелік товарів, що відносяться до підакцизних товарів наведено у пункті 215.3,статті 215 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755УІ із змінами і доповненнями.

Згідно з пунктом 231.1 статті 231 платник податку при реалізації пального зобовязаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в ЄРПН з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.

Пунктом 231.4 статті 231 Податкового кодексу України визначено, що право на складання акцизних накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники акцизного податку в порядку, передбаченому ст. 212 ПКУ. Отже, право на складання акцизних накладних надається виключно особі, зареєстрованій як платник акцизного податку, тобто з дати її реєстрації платником податку (включення її до реєстру платників).

Згідно п.117.3 ст. 117 Податкового кодексу України, здійснення суб'єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб'єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, -тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.

Відповідно до вищевикладеного, ТОВ «Ідек-2006» було порушено вимоги пп. 14.1.212 п. 14.1 ст.14, п 117.3 ст. 117, пп. 212.3.4 п. 212.3 ст.212, пп. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-УІ із змінами і доповненнями, а саме-здійснено реалізацію палива без обовязкової реєстрації як платника податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, до початку здійснення реалізації пального на загальну суму 105 020грн.

Отже, податкове повідомлення-рішення від 23.10.2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 105 190грн. за платежем: акцизний податок з вироблених в Україні підакцизних товарів винесено контролюючим органом правомірно.

Перевіркою дотримання встановлених термінів сплати (перерахування) військового збору встановлено порушення пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3, пп.1.4, пп.1.5, пп.1.6 п.16-1 Підрозділу 10 Розділу ХХ Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне перерахування податку на доходи фізичних осіб та несвоєчасне подання податковим агентом ТОВ «ІДЕК-2006» платіжних доручень на перерахування до бюджету належного до сплати військового збору під час виплати доходу на користь платників податків (військового збору на оренду земельних ділянок (паїв) за граничними термінами сплати податку до бюджету за період з 03.08.2014 по 30.06.2017 року всього на загальну суму 35 231,22 грн.

Згідно з пунктом 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до пп. 1.4 п. 16 і підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому ст. 168 Кодексу, за ставкою, визначеною пп. 1.3 п. 16.1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень Кодексу.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату перерахування збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 Податкового кодексу України (підпункт 1.5 пункту 16.1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України)

Платники збору зобовязання забезпечити виконання податкових зобовязань у формі та спосіб, визначені статтею 176 Податкового кодексу України (підпункт 1.6 пункту 16 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України)

З податкового повідомлення-рішеннявід 24.10.2017 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені в сумі 8672,75 грн. вбачається, що податковий орган застосував штрафні санкції за несвоєчасне перерахування військового збору на підставі ст. 126 та ст. 127 Податкового кодексу України.

Згідно ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як уже було констатовано судом, підстави для притягнення до відповідальності на підставі ст. 126 та ст. 127 Податкового кодексу України є різними.

Судом встановлено несвоєчасне перерахування військового збору, а тому в даному разі до ТОВ «ІДЕК-2006» повинна наставати відповідальність в межах ст.126 Податкового кодексу України.

Відтак, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Рівненській області від 24.10.2017 року № в частині нарахування штрафної санкції в розмірі 289,60 грн. є протиправним, а тому підлягає до скасування. В іншій частині, податкове повідомлення-рішення прийняте правомірно (розрахунок на а. с. 117 т.3).

З матеріалів справи також вбачається, що за січень 2015р. ТОВ «ІДЕК-2006» не вірно визначено додаткову базу нарахування єдиного внеску у випадку коли фактично заробітна плата на підприємстві не перевищувала розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), а саме занижено за січень на суму 3624,00 грн.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску на суми заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, встановлено порушення ч.1 п. 1 ст.7, п.1 ч.2 ст.6. ч.5, ст.8, ч.2 ст.9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року № 2464-УІ із змінами та доповненнями, а саме: встановлено заниження платником нарахування єдиного внеску за ставкою 37,19% у Звіті за січень 2015р. на загальну суму 1347,79 грн.

Суд погоджується із вказаним порушенням та вважає, що винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ю-99 про сплату боргу з ЄСВ в розмірі 1347,79 грн. та рішення від 24.10.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 673,90 грн. винесені податковим органом правомірно враховуючи вищеописане порушення.

Позивачем не надано належним та допустимих доказів на спростування вказаних обставин та виявленого порушення.

Щодо винесення податкового повідомлення-рішення від 24.10.2017 року № про застосування штрафної санкції за платежем: податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн., суд зазначає наступне.

Актом перевірки встановлено порушення п.51.1 ст.51 глави 2, пп. «б» п.176.2 ст.176 розділу IV Податкового кодексу України, розділу III «Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого в новій редакції Наказом Міністерства доходів і зборів України від 21.01.2014р. №49, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2014р. №228/25005 (далі Порядок №49), та чинного у 2015р., затвердженого в новій редакції Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015р. №4, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015р. №111/26556, а саме: подання податкових розрахунків за формою 1 ДФ за 3 кв. 2014 р., 4кв. 2014 р., 1 кв. 2015р., 2 кв. 2015р., 3 кв. 2015 р., 4 кв. 2015 р., 1 кв. 2016 р., 2 кв. 2016р., 3 кв. 2016 р., 4 кв. 2016 р., 1 кв. 2017 р., 2 кв. 2017 р. не в повному обсязі, з недостовірними відомостями та з помилками.

Згідно п.54.3.3 п.54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщозгідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, оспорюване податкове повідомлення-рішення від 24.10.2017 року № про застосування штрафної санкції за платежем: податок на доходи фізичних осіб в розмірі 510 грн. є правомірним.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, на підставі ч.3 ст. 139 КАС України суд відшкодовує на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 51737,70грн.

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.10.2017 № в частині збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 3112792грн. в тому числі 2490233грн. основного платежу та 622559грн. штрафних санкцій.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ІДЕК 2006» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.10.2017 № про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в розмірі 65645грн. в тому числі 52516грн. основного платежу та 13129грн. штрафних санкцій - відмовити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.10.2017 № в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на суму 310104грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ІДЕК 2006» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.10.2017 № в частині зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість на суму 1110грн. - відмовити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 24.10.2017 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 25994,03грн. в тому числі 15137,52грн. основного платежу та 10865,51грн. штрафних санкцій.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ІДЕК 2006» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 24.10.2017 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені в розмірі 86889,14грн., в тому числі 65024,20грн. штрафних санкцій та 21864,94грн. пені - відмовити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 24.10.2017 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені в розмірі 289,60грн. штрафних санкцій.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ІДЕК 2006» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 24.10.2017 № в частині збільшення суми грошового зобовязання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені в розмірі 8383,15грн., в тому числі 6814,57грн. штрафних санкцій та 1568,58грн. пені - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ІДЕК 2006» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Рівненській області від 23.10.2017 № про застосування штрафних санкцій за платежем акцизний податок з вироблених в Україні підакцизних товарів, від 24.10.2017 № про застосування штрафних санкцій за платежем податок на доходи фізичних осіб, рішення № від 24.10.2017 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.10.2017 №Ю-99 відмовити в повному обсязі.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ІДЕК - 2006" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір в розмірі 51737,70грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "ІДЕК - 2006" (35825, Рівненська обл., Острозький р-н, с. Верхів, вул. Центральна, 22, );

2) відповідач - Головне управління ДФС у Рівненській області (33023, м. Рівне, вул. Відінська, 12, ).

Повне рішення суду складено 09 лютого 2018 року.

Суддя Комшелюк Т.О.