Справа № 815/6426/17
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6426/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретаря судового засідання Соколова М.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2 (згідно ордеру),

представника відповідача ОСОБА_3 (за довіреністю),

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65114) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Єврейська, 12, м.Одеса, 65014) про скасування рішення, зобовязання вчинити дії та стягнення грошового утримання,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якому позивач просить суд:

- скасувати наказ Начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1510 о/с від 20 вересня 2017 року в частині звільнення зі служби у поліції капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів), з 25 вересня 2017 року;

- зобовязати відповідача поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області;

- вважати вимушеним, у звязку з виданням наказу № 1510 о/е від 20.09.2017, прогул ОСОБА_1 та стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції в Одеській області у повному обсязі відповідне грошове утримання, з моменту підписання оскаржуваного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення.

Ухвалою суду від 14.12.2017 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування рішення, зобовязання вчинити дії та стягнення грошового утримання залишено без руху, надано пятиденний термін на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 27 грудня 2017 року відкрито провадження у адміністративній справі №815/6426/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування рішення, зобовязання вчинити дії та стягнення грошового утримання, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на ст.ст.8, 21, 43 Конституції України, ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України, ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» зазначає, що Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1510 о/с від 20 вересня 2017 року капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 (у звязку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів) було звільнено зі служби у поліції з 25 вересня 2017 року. Рішення про звільнення позивача є протиправним, оскільки прийнято відповідачем без погодження з профспілковим комітетом, без врахування переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі в органах внутрішніх справ та без пропозиції щодо переведення на іншу роботу. Відповідачем проігнорований той факт, що ОСОБА_1 має достатній досвід в роботі (вислуга років на день звільнення складає 12 років 01 місяць 10 днів), є учасником бойових дій, має малолітню дитину та разом з сім'єю є внутрішньо переселеною особою (переселенцем). Однак, не зважаючи на викладене, позивач не отримував від відповідача жодної пропозиції щодо переводу в інший підрозділ Головного управління Національної поліції в Одеській області.

23 січня 2018 року за вх.№1789/17 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.35-37), у якому посилаючись на ст.19 Конституції України, Закон України «Про Національну поліцію», Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 23.11.2016 року № 1235 «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції» зазначає, що у відповідності до наказу Національної поліції України від 10.07.2017 року № 704 було внесено зміни у штат Головного управління Національної поліції в Одеській області, яке полягало у реорганізації управління протидії наркозлочинності шляхом скорочення всіх посад та створення відділу протидії наркозлочинності. Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 16.09.2016 року № 2244-дск «Про організаційно-штатні зміни» оголошено наказ Національної поліції України від 02.09.2016 року № 788-дск з додатками, штати відділів поліції, скасовано всі тимчасові штати та скорочені всі посади, в тому числі посада, яку займав позивач. 12.09.2017 року позивачем підписано попередження про наступне звільнення та повідомлення про неможливість працевлаштування. 25.07.2017 року старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області капітана поліції ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення. Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи вказує, що Головне управління Національної поліції в Одеській області діяло в межах повноважень, видавши наказ від 20.09.2017 року № 1510 о/с про звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.77 (у звязку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) на законних підставах та у спосіб передбачений законодавством України. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі

13 лютого 2018 року за вх.№4074/18 через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначає, що у наданій представником відповідача копії попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 міститься повідомлення про неможливість його подальшого працевлаштування, яке свідчить про той факт, що в подальшому відповідач і не буде намагатися робити пропозиції позивачу щодо призначення на іншу рівнозначну посаду. Крім того, представником відповідача у відзиві на позов ОСОБА_1 засвідчений той факт, що одночасно зі скороченням управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, був створений відділ протидії наркозлочинності в тому ж самому Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Тобто, під час реорганізації в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області змінив назву тільки підрозділ, в якому проходив службу позивач, але посада «старший оперуповноважений підрозділу» не скорочена. Більше цього, підтвердженням вищевказаного став ще й наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 2543, яким вже наступного дня після попередження про подальше звільнення, а саме 26.07.2017 на позивача ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, були покладені тимчасові виконання обовязків за вакантною посадою старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків відділу протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області. За таких обставин, у відповідача взагалі не було підстав для попередження позивача про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, оскільки скорочення чисельності або штату співробітників поліції у підрозділі протидії наркозлочинності не відбулося. Замість управління протидії наркозлочинності штатною чисельністю 50 осіб створено відділ протидії наркозлочинності штатною чисельністю 50 осіб. Вищевикладене підтверджує, що скорочення чисельності або штату працівників вказаного підрозділу (протидії наркозлочинності) не відбулося, посада, яку обіймав позивач скорочена не була. Але всупереч вимогам Закону, позивача попереджено не тільки про можливе його звільнення зі служби, але й про неможливість його працевлаштування в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Таким чином, в структурному підрозділі Головного управління Національної поліції в Одеській області - управлінні протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області відсутній юридичний факт змін в організації функціонування вказаного підрозділу, а відбулась лише зміна його назви - на відділ протидії наркозлочинності та скорочення посади заступника начальника відділу, замість якої додано одну посаду старшого оперуповноваженого, а посада, яку обіймав позивач - старший оперуповноважений, збережена і в новому штатному розписі підрозділу. Відповідно, скорочення посади, яку обіймав позивач - відсутнє, а тому його звільнення за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» є неправомірним. Незаконність наказу про звільнення свідчий той факт, що він виданий у строк менш ніж за два місяці після попередження про майбутнє звільнення. Так, позивач ОСОБА_1 був попереджений про звільнення 25.07.2017 року, а наказ про його звільнення виданий 20.09.2017 року.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 липня 2017 р. капітан поліції ОСОБА_1, старший оперуповноважений сектора викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області ознайомлений з попередженням Головного управління Національної поліції в Одеській області про наступне звільнення, у звязку зі скороченням штатної чисельності органів і підрозділів Головного управління Національної поліції в Одеській області, відповідно до наказу Національної поліції України №704 від 10.07.2017 р. «Про організаційно-штатні зміни в Національній поліції», в якому зазначено, що його буде звільнено зі служби в поліції не раніше ніж за два місяці на підставі п.4 ч.1 ст.77 (звільнення зі служби в поліції у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.39).

Також 25 липня 2017 р. капітан поліції ОСОБА_1, старший оперуповноважений сектора викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області ознайомлений з повідомленням про неможливість працевлаштування капітана поліції ОСОБА_1 у звязку зі скороченням штатної чисельності органів та підрозділів (а.с.39).

Проходження служби працівника в поліції завершується звільненням. Воно є способом припинення службових правовідносин між ним і органом поліції. Звільнення супроводжується втратою прав та обов'язків сторонами правовідносин: орган (підрозділ, установа) поліції втрачає права на застосування професійних можливостей даного співробітника в інтересах служби, а співробітник втрачає можливість виконувати службові обов'язки в органі (підрозділі, установі) поліції, одержувати за це грошову винагороду й користуватися іншими, пов'язаними зі службою правами й пільгами.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області №1510 о/с від 20.09.2017 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 (у звязку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) Закону України «Про Національну поліцію» з 25 вересня 2017 року (а.с. 10, 38).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

02 липня 2015 року прийнятий Закон України «Про Національну поліцію». В преамбулі Закону визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Зазначений закон набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Частинами 1 та 2 ст.58 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обовязків. Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Положеннями ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського. Так, п.4 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у звязку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації регламентований ст.68 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ч.1,2,3 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем у відповіді на відзив зазначається, що під час реорганізації в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області змінив назву тільки підрозділ, в якому проходив службу позивач: управління протидії наркозлочинності реорганізовано в відділ протидії наркозлочинності, але посада старший оперуповноважений підрозділу не скорочена. Відповідачем доказів на спростування даного факту суду не надано.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», у відповідача взагалі не було підстав для попередження позивача про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, оскільки скорочення чисельності або штату співробітників поліції у підрозділі протидії наркозлочинності не відбулося. Замість управління протидії наркозлочинності штатною чисельністю 50 одиниць створено відділ протидії наркозлочинності штатною чисельністю 50 одиниць.

Вищевикладене підтверджує, що скорочення чисельності або штату працівників вказаного підрозділу (протидії наркозлочинності) не відбулося, посада, яку обіймав позивач, скорочена не була.

Більше того, відповідно до довідки заступника начальника управління начальника ВК УКЗ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 (а.с.59) станом на 24 січня 2018 року у відділі протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області налічується 10 вакантних посад.

Але всупереч вимогам Закону, позивача попереджено не тільки про можливе його звільнення зі служби, але й про неможливість його працевлаштування в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області. Відповідач у звязку з реорганізацією попередив позивача про безумовне його звільнення зі служби, що не відповідає вимогам ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», та є протиправним.

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 року по справі №21-8а15 зазначено, що відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Водночас питання проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, звільненням із неї, права і обовязки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

В постанові від 16.10.2012 року у справі №21-267а12 Верховний Суд України зазначив, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Також в поставі зазначено, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився і касаційний суд, про обґрунтованість вимог позивачки у звязку з відсутністю юридичного факту (змін в організації виробництва і праці), який є підставою для звільнення працівника відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП.

Згідно з ч.2 ст.36 зазначеного Кодексу зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Згідно з положеннями частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Вищезазначені висновки Верховного суду України співвідносяться з положеннями ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» щодо можливості призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоровя, ставлення до виконання службових обовязків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Згода на таке призначення можлива лише при наданні відповідної пропозиції поліцейському, посада якого скорочена.

З матеріалів справи вбачається, що в структурному підрозділі Головного управління Національної поліції в Одеській області - управлінні протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області відсутній юридичний факт змін в організації функціонування вказаного підрозділу, а відбулась лише зміна його назви - на відділ протидії наркозлочинності.

Окрім цього, позивач у відповіді на відзив зазначає, що згідно наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №2543 від 26.07.2017 року, який відповідачем не спростовується, на капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області покладено тимчасове виконання обовязків за вакантною посадою старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків відділу протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що скорочення посади, яку обіймав позивач - відсутнє, а тому його звільнення за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» є неправомірним.

В рішенні у справі «П'єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що він виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому б він перебував, якби не була порушена стаття 6 Конвенції, таким чином підкреслюючи верховенство обов'язку відновлення status quo ante.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його було незаконно звільнено наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 20 вересня 2017 року №1510 о/с, оскільки саме у такий спосіб можуть бути поновлені права позивача в повному обсязі.

Поновлюючи позивача на посаді, суд вважає також за доцільне задовольнити вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ч.1 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

11 листопада 2015 року Кабінетом міністрів України прийнято постанову № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Даною постановою встановлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Проте в зазначеній постанові не визначено порядок нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Згідно з правовим висновком зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14.01.2014 року по справі № 21-395а13: суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Зі змісту пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Із п.5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз.1 п.8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз.1 п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат, працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 порядку).

Згідно довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Одеській області від 13 лютого 2018 року №254 вбачається, що за два місяці, що передували звільненню, грошове забезпечення позивача складає: липень 2017 року 11165,00 грн. (з відрахуванням обовязкових до сплати податків і зборів 10997,52 грн.) та серпень 2017 11165,00 грн. (з відрахуванням обовязкових до сплати податків і зборів 10997,52 грн.).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року середньоденне грошове забезпечення позивача складає 360,16 грн. з розрахунку: (11165,00 +11165,00):(31 дні + 31 дні).

Згідно листа Мінсоцполітики від 05.08.2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів у період з 25.09.2017 року по 13.02.2018 року становить 98 робочих днів.

Розраховуючи середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25.09.2017 року по 13.02.2018 року у розмірі 35295,68 грн. (98 днів (вимушений прогул) х 360,16 грн. (середньоденне грошове забезпечення позивача)), з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Приписами п.п. 2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що негайному виконанню підлягає рішення суду в частині стягнення із Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, що дорівнює 11165,00 грн. та поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 25.09.2017 року.

Так, ч. 3 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 7, 241- 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати наказ Начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1510 о/с від 20 вересня 2017 року в частині звільнення зі служби в поліції капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області, згідно п.4 ч.1 ст.77 (у звязку зі скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

Поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 25.09.2017 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області ( , адреса: вул. Єврейська, 12, м.Одеса, 65014) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2, 65114) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.09.2017 року по 13.02.2018 року в розмірі 35295,68 грн. (тридцять пять тисяч двісті девяносто пять гривень 68 коп.) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого сектору викриття правопорушень у сфері легального обігу наркотиків управління протидії наркозлочинності Головного управління Національної поліції в Одеській області з 25.09.2017 року та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць 11165,00. (одинадцять тисяч сто шістдесят пять гривень 00 коп.) з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.02.2018 року.

Суддя Вовченко O.A.

.