Справа № 489/2520/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 489/2520/17

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (далі Пенсійний фонд) про зобовязання призначити пенсію за віком з 02 лютого 2017 року, у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації та компенсації втрати частини доходів та призначити додаткову пенсію, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проживання пенсіонера за кордоном не може ставитися в залежність на призначення та отримання пенсії.

До того ж, позивач наполягає на тому, що Пенсійний фонд, відмовляючи йому в призначенні пенсії, навів у своєму рішенні недостовірні відомості, що його уповноваженим представником не надано оригінали документів, які підтверджують право на пенсію та про надання ним заяви про призначення пенсії, що не відповідає затвердженому зразку.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не була дотримана процедура подання документів для призначення пенсії та оформлення відповідної заяви, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Так, апелянт зазначає, що суд неповно зясував обставини справи, оскільки уповноважений представник ОСОБА_1 звернувся особисто до Пенсійного фонду із заявою свого довірителя про призначення пенсії за віком, нотаріально посвідченою та апостильованою, разом з оригіналами усіх необхідних документів, які були надані для огляду та засвідчення копій, що підтверджується штампом субєкта владних повноважень.

Також апелянт зазначив, що досяг усіх необхідних умов для призначення пенсії за віком, а саме має належний страховий стаж та досяг відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу Пенсійний фонд зазначає про безпідставність вимог апелянта та на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

У звязку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, додержання норм матеріального та процесуального права, провівши аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове її задоволення та зміну рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, встановлюючи фактичні обставини справи зазначив лише про те, що позивач до квітня 2003 року проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, згодом переїхав на постійне місце проживання до держави Ізраїль.

Вважаючи, що позивач має право на пенсію він звернувся за її призначенням.

У той же час, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, оскільки 11 травня 1986 року по 15 травня 1986 року приймав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС.

Вказані обставини підтверджується посвідченням серії А №142396 (а.с.32).

Докази, які були надані ОСОБА_1 Пенсійному фонду на підтвердження свого страхового стажу свідчать про те, що позивач працював на посаді бурильник шпурів, що передбачена Списком №2 5 років 10 місяців 27 днів у СУ №77 треста «Трансвзрывпром», правонаступником якого є ТОВ «Укрвибухбуд».

Це підтверджується довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 13 березня 2017 року за №18/03 (а.с.61).

Трудова книжка на адресу Пенсійного фонду та на адресу суду позивачем не надавалась.

02 лютого 2017 року представник позивача звернувся із заявою до Пенсійного фонду України, в додатках якого містились заяви від 12 липня 2016 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 та додаткової пенсії, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок ЧАЕС».

У відповідь Пенсійний фонд України, на підставі положень Закону України «Про звернення громадян», повідомив представника позивача про неможливість призначення пенсії через відсутність правових підстав для цього.

На виконання постанови Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року у справі №757/51883/16-а, Пенсійний фонд України направив вказану заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії до відповідача для розгляду по суті.

Відповідач рішенням №23/69 від 29 березня 2017 року відмовив позивачу у призначенні пенсії, у звязку з тим, що останнім не дотримано норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1.

Суд першої інстанції, вирішуючи справу по суті, дійшов правильного висновку щодо відсутності права у ОСОБА_1 на призначення як пенсії за віком так і додаткової пенсії.

Проте, викладені в судовому рішенні мотиви, з яких суд виходив, відмовляючи в позові, не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що заяви, які були надані представником позивача про призначення пенсії не містили усіх необхідних даних. Понад те, на думку суду, документи, які були додані в якості додатків до вказаних заяв, надані у копіях, що суперечить вимогам Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Не можна вважати такі висновки суду обґрунтованими, оскільки судом було неповно та не всебічно досліджено докази, надані позивачем.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що для призначення пенсії Пенсійному фонду були надані оригінали документів та засвідчені копії, що підтверджується штампом отримувача.

Утім, навіть за наявності надання до Пенсійного фонду належним чином оформлених документів, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Документи, що підтверджують наявність страхового стажу у позивача свідчать, що він складає лише 5 років 10 місяців 27 днів, тому слідує висновок про відсутність у останнього права на призначення пенсії за віком та додаткової пенсії, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», зокрема на 10 років, - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів.

Тобто, виходячи з викладених норм, для призначення пенсії за віком позивачу необхідно мати не менше 15 років стажу та вік не менше 50 років.

У свою чергу, в апеляційній скарзі представник апелянта стверджує, що у ОСОБА_1 загальний трудовий стаж складає більше 17 років.

Так, представник апелянта зазначає, що починаючи з 1983 року 17 років ОСОБА_1 працював за Списком № 1 на ТОВ «Укрвибух».

Такий довід апелянта є таким, що не відповідає обставинам справи та не підтверджується жодними доказами.

На підтвердження трудового стажу представником ОСОБА_1 було надано лише довідку від 13 березня 2017 року за №18/03 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів, з якої вбачається, що позивач працював за посадою, передбаченою Списком № 2 (бурильник шпурів) лише 5 років 10 місяців 27 днів.

Даний стаж, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не дає права на призначення пенсії за віком.

Враховуючи, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, то він не має права і на призначення щомісячної додаткової пенсії, відповідно до статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає, що особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Слід зазначити, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю призначається після виникнення права у особи на державну пенсію та виплачується кожного місяця.

Таким чином, враховуючи встановлену невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, є підстави, згідно п.3 ч.1 ст.317 КАС України, для часткового задоволення апеляції та зміни мотивувальної частини рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в іншій редакції.

В іншій частині постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

Доповідач суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова