Справа № 826/1896/13-а
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 лютого 2018 року справа №826/1896/13-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом1. ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач 1, ОСОБА_1.) 2. Приватного малого підприємства "Аптека КіАВО" (далі по тексту - позивач 2, ПМП "Аптека КіАВО")
до1. Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 1, ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту) 2. Генерального директора Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач 2) 3. Державного підприємства "Національні інформаційні системи" (далі по тексту - відповідач 3, ДП "Національні інформаційні системи")
про1) визнання протиправною бездіяльності ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та генерального директора державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України Добжанського Віталія Броніславовича що полягає у не здійсненні реєстрації виникнення обтяження рухомого майна - грошових коштів у розмірі 95 276,43 грн., що знаходяться на рахунку відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві і №4456 у ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, та підлягають поверненню (перерахуванню) боржнику ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: 04071, АДРЕСА_1, а також невнесенні відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про відомості, що містяться у поданих у поданих ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО" заявах про реєстрацію обтяження рухомого майна, вх. №2192 від 13 лютого 2013 року та вх. №2191 від 13 лютого 2013 року; 2) зобов'язання відповідачів 1 та 2 здійснити реєстрацію виникнення обтяження рухомого майна - грошових коштів у розмірі 95 276,43 грн. що знаходяться на рахунку відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві і №4456 у ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО820019, та підлягають поверненню (перерахуванню) боржнику ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, що проживає за адресою: 04071, АДРЕСА_1, а також внести запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про відомості, що містяться у поданих ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО" заявах про реєстрацію обтяження рухомого майна, вх. №2192 від 13 лютого 2013 року та вх. №2191 від 13 лютого 2013 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачі звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва у зв'язку із наступним: незважаючи на те, що копія ухвали Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к про накладення арешту на грошові кошти в сумі 95 276,43 грн., що знаходяться на рахунку відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції та підлягають поверненню (перерахуванню) боржнику ОСОБА_3, до відповідача 1 надійшла 4 лютого 2013 року, а позивачі звернулися із заявами від 13.02.2013 вх. №2192 та №2191 про реєстрацію обтяження рухомого майна, відповідач 01 станом на 13 годину 14 лютого 2013 року не виконав рішення суду, не зареєстрував зазначене у рішенні суду обтяження рухомого майна та не вніс відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про відомості, що містяться у поданих заявах обтяжувачів.

На думку позивачів, вказана бездіяльність відповідача 1 є незаконною, оскільки допущена у порушення вимог: статей 4, 37, 42, 43, 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" щодо обов'язку реєстратора на підставі заяви обтяжувача внести відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна про виникнення публічного обтяження; статті 38 вказаного закону, якою передбачено права обтяжувача для іншої особи, на користь якої встановлено публічне обтяження; пунктів 6, 8 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року №830, щодо обов'язку внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна на підставі заяви обтяжувача або рішення суду відомостей, передбачених пунктом 8 цього Порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 червня 2013 року, провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року №К/800/37086/13 попередні судові рішення у справі скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, суд касаційної інстанції виходив з того, що ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту є суб'єктом владних повноважень, а спір має публічно-правовий характер і належить до адміністративної юрисдикції.

Автоматизованою системою документообігу Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративну справу передано на розгляд судді Кузьменку В.А.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2016 року адміністративну справу №826/1896/13-а прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

ДП "Національні інформаційні системи" у письмових запереченнях проти позову просить відмовити в задоволенні позову, та зазначає про наступне: ДП "Національні інформаційні системи" відповідно до статуту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 травня 2015 року №657/5, є новоствореним підприємством і не є правонаступником ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту, реорганізація якого не проводилась. ДП "Національні інформаційні системи" не вчиняло дій чи бездіяльності, які б порушили права позивача, та не зобов'язане вчиняти дії щодо позивачів, а спір між позивачем та останнім відсутній. Дії ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту є правомірними, оскільки встановлене ухвалою суду обтяження є публічним, а позивачі є неналежними заявниками щодо реєстрації такого обтяження. Належними заявниками є суд або правоохоронні органи відповідно до визначених у законах повноважень. У відповідності до частини першої статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача, яка підписується обтяжувачем. У відповідача 1 були відсутні підстави здійснювати реєстрацію обтяження за заявою позивачів, у яких відсутні повноваження на звернення із такою заявою. Пунктом 9 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року №830, встановлено, що реєстратор відмовляє у внесенні запису до Реєстру в разі коли обтяжувач не пред'явив паспорт чи інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена особа діє від імені обтяжувача фізичної чи юридичної особи - відповідну довіреність.

Позивачі допустили й інші помилки, які стали підставою для відмови в реєстрації, про що відповідач 1 зазначив у повідомленнях про відмови в реєстрації обтяжень, зокрема неправильно заповнили розділ "Відомості про обтяження", не заповнили розділ "Опис предмета обтяження".

У судове засідання 27 лютого 2017 року представник сторін, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не прибули; позивачі подали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників; відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, звертає увагу на наступне.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к клопотання цивільних позивачів ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО" у кримінальному провадженні №0000272 про арешт майна підозрюваного ОСОБА_3 задоволено. Накладено арешт на грошові кошти в сумі 95 276,43 грн., що знаходяться на рахунку відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві №4456 у ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, та підлягають поверненню (перерахуванню) боржнику ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, проживає за адресою: 04071, АДРЕСА_2. Заборонено відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві використовувати вказані грошові кошти.

У вказаній ухвалі районний суд встановив, що відносно ОСОБА_3 порушено кримінальне провадження за частиною другою статті 194 Кримінального кодексу України, засновника та директора ПМП "Аптека КіАВО" ОСОБА_1 визнано потерпілою та цивільним позивачем, а ПМП "Аптека КіАВО" - цивільним позивачем. Кошти, на які просять накласти арешт цивільні позивачі, належать ОСОБА_3, який, у разі ненакладення на них арешту, може ними розпорядитися на власний розсуд, що зробить неможливим в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні №0000272.

Подільський районний суд м. Києва разом із супровідним листом від 01 лютого 2013 року №758/1358/13 (вх. №1628 від 4 лютого 2013 року) направив копію зазначеної ухвали для відома та виконання на адресу ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту.

ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО", як обтяжувачі, звернулися до ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту із заявами від 13.02.2013 вх. №2192 та №2191, відповідно, про реєстрацію обтяження рухомого майна.

Підставою для такого обтяження у заявах ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО" зазначили ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к, вид обтяження - публічне обтяження.

ДП ?Інформаційний центр" Мін'юсту надіслало ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО" повідомлення про відмову в реєстрації від 13.02.2013 №№13520314 та 13520313 відповідно.

Зазначені повідомлення про відмови в реєстрації обтяження рухомого майна відповідач 1 мотивував наступним:

1) відповідно до статті 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" при публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган - орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі;

2) згідно з абзацом 3 пункту 6 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року №830, під час подання заяви обтяжувач пред'являє паспорт чи інший документ, що посвідчує особу, а у разі коли уповноважена ним особа діє від імені обтяжувача - фізичної чи юридичної особи, - відповідну довіреність;

3) у "Відомостях про обтяження" відсутня інформація про тип реєстрації та зазначено два типи обтяження, що суперечить підпунктам 2.5.2 та 2.5.4 Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженої наказом Мін'юсту від 29 липня 2004 року №942/9541;

4) відсутній опис предмета обтяження, що не відповідає пункту 2.7 зазначеної Інструкції.

ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО", як обтяжувачі, повторно звернулися до ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту із заявами від 19.02.2013 вх. №2536, №2537 та №2535, №2534, відповідно, про реєстрацію обтяження рухомого майна.

Підставою для такого обтяження у заявах ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО" зазначили ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 1 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к, вид обтяження - публічне обтяження.

ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту надіслало ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО" повідомлення про відмову в реєстрації від 19.02.2013 №13520618, №13520619 та №13520616, №13520617, відповідно, з аналогічних підстав.

Відповідно до частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вказаним нормам кореспондує норма пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час розгляду адміністративної справи судом).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду) справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пунктів 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду адміністративної справи судом) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивачів до суду) суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час розгляду адміністративної справи судом) суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Статтею 42 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що держателем Державного реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. Порядок ведення Державного реєстру визначає Кабінет Міністрів України. До Державного реєстру вносяться відомості про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження. Відомості, внесені до Державного реєстру, є відкритими для всіх юридичних та фізичних осіб. Держатель Державного реєстру виконує такі функції: 1) організує ведення Державного реєстру; 2) приймає заяви і вносить записи до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень рухомого майна, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; 3) забезпечує вільний доступ будь-яких осіб до внесених до Державного реєстру відомостей про обтяження цілодобово протягом семи днів на тиждень; 4) надає витяги з Державного реєстру про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна; 5) стягує плату за внесення записів до Державного реєстру та надання витягів з нього. Держатель Державного реєстру наділяє відповідних суб'єктів повноваженнями реєстраторів Державного реєстру, які надаватимуть послуги щодо внесення записів до Державного реєстру про виникнення, зміну, припинення обтяжень, звернення стягнення на предмет обтяження та надання витягів з Державного реєстру, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Держатель та реєстратор Державного реєстру, їх посадові особи несуть відповідальність згідно із законом за порушення порядку ведення Державного реєстру, а також за внесення чи надання недостовірних відомостей.

За змістом пунктів 2, 4 - 6 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року №830 (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин), Мін'юст є держателем Реєстру - єдиної комп'ютерної бази даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження, і забезпечує його ведення.

ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту є адміністратором цього Реєстру, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі.

Реєстратори - суб'єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком.

Державна реєстрація відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису, а також змін і додаткових відомостей до запису. Державна реєстрація обтяження рухомого майна може проводитися будь-яким реєстратором. Відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи або рішення суду.

У розділі VII Указу Президента України "Про заходи щодо впровадження Концепції адміністративної реформи в Україні" від 22 липня 1998 року №810/98 делеговані функції, повноваження визначені як функції, повноваження (права і обов'язки), що їх набуває певний суб'єкт (орган чи посадова особа) шляхом передачі йому для виконання від іншого суб'єкта за власним рішенням останнього або на підставі норми закону. "Делегування" означає, як правило, передачу функцій, повноважень на певний час із збереженням у делегуючого суб'єкта права повернути їх до власного виконання. Водночас делегуючий суб'єкт набуває право контролю за станом і наслідками виконання делегованих функцій, повноважень; він може також фінансувати із власних коштів їх здійснення, передавати у користування необхідні для цього майнові об'єкти.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" від 14 липня 1999 року №1272 Міністерство юстиції України делегувало своє повноваження відповідачеві 1, в результаті чого останній є адміністратором реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції вказаного міністерства.

Пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 07 липня 2006 року №57/5 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що реєстраторами Державного реєстру обтяжень рухомого майна є ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, державні нотаріальні контори та приватні нотаріуси.

Відповідно до абзацу дев'ятого пункту 1.2 Інструкції про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року №73/5, за наявності підстав щодо відмови в реєстрації та/або наданні витягу Реєстратор у день прийняття заяви формує та видає документ про відмову в реєстрації та/або наданні витягу із зазначенням причини. Такими документами є "Повідомлення про відмову в реєстрації" або "Повідомлення про відмову в наданні витягу".

Таким чином, ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту, реалізуючи свої завдання та функції, забезпечує реєстрацію виникнення обтяження рухомого майна. У відносинах з фізичними та юридичними особами під час реалізації своїх завдань та функцій, встановлених законодавством України, відповідач наділений відповідними владними управлінськими функціями.

Спір між позивачами та відповідачами є публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно з інформацією, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 25287988) станом на час розгляду справи знаходиться в стані припинення.

Зважаючи на норму частини другої статті 104 Цивільного кодексу України, за якою юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення, юридична особа - ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту станом на час вирішення справи не є припиненою.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання адміністрування Державних та Єдиних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції" від 14 липня 1999 року №1272 (в редакції постанови від 15.06.2015 №424) та наказу Мін'юсту "Деякі питання щодо визначення адміністратора Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України" Державне підприємство "Національні інформаційні системи" визначено адміністратором Єдиних та Державних реєстрів, створення та забезпечення функціонування яких належить до компетенції Міністерства юстиції України (далі - адміністратор Єдиних та Державних реєстрів).

Викладеним обумовлено залучення Державного підприємства "Національні інформаційні системи" до участі у справі у якості співвідповідача.

Оцінюючи доводи позивачів, якими вони обґрунтовують свою позицію щодо допущення відповідачами протиправної бездіяльності, що полягає у нездійсненні реєстрації виникнення обтяження рухомого майна - грошових коштів в сумі 95 276,43 грн., що знаходяться на рахунку відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві та підлягають поверненню (перерахуванню) боржнику ОСОБА_3, а також у невнесенні відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за заявами ОСОБА_1 та ПМП "Аптека КіАВО", суд виходить з такого.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, визначається Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18 листопада 2003 року №1255-IV, Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року №830, Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29 липня 2004 року №73/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29 липня 2004 року за №942/9541.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Згідно з частинами першою, другою і третьою статті 4 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження поділяються на публічні та приватні.

Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" до публічних обтяжень належить накладення арешту на рухоме майно на підставі рішення суду для забезпечення цивільного позову.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні:

обтяжувач - уповноважений орган при публічному обтяженні; кредитор за забезпеченим рухомим майном зобов'язанням; власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора;

уповноважений орган - орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі.

Норма частини першої статті 38 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" також передбачає, що при публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган. Права і обов'язки суб'єктів публічного обтяження встановлюються законом.

З наведених норм закону випливає, що обтяження, яке виникає відповідно до рішення суду, є публічним обтяженням. При публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган - орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі.

Таким чином, обтяжувачем у публічному обтяженні, що виникло на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к, є уповноважений орган - орган державної влади або його посадова особа, який відповідно до закону наділений повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить фізичній особі, якому і належить право на обмеження права боржника на рухоме майно.

Позивачі не є обтяжувачами у публічному обтяженні, що виникло на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" публічне обтяження підлягає реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, протягом п'яти днів із дня винесення відповідного рішення, на підставі якого воно виникає. Обов'язок щодо здійснення реєстрації покладається на уповноважений орган або на особу, зазначену в рішенні уповноваженого органу.

За змістом статті 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" реєстрація обтяжень здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Держатель або реєстратор Державного реєстру вносить запис до Державного реєстру про відомості, що містяться в заяві обтяжувача. Заяви про виникнення обтяжень підписуються обтяжувачем.

Частиною першою статті 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" визначено, що записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача.

Пунктом 6 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року №830, відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи або рішення суду.

Таким чином, відомості про публічне обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру на підставі, зокрема, рішення суду.

Зі змісту пункту 9 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2004 року №830, випливає, що реєстратор відмовляє у внесенні запису до Реєстру у разі, коли уповноважена особа, яка діє від імені обтяжувача фізичної чи юридичної особи, не пред'явила відповідну довіреність.

З огляду на те, що позивачі не є обтяжувачами у публічному обтяженні, що виникло на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к, а також не є уповноваженими особами, що діють від імені обтяжувача, суд дійшов висновку про те, що у відповідача 1 були відсутні правові підстави здійснити реєстрацію зазначеного обтяження на підставі заяв позивачів.

Відповідач 1, відмовивши у реєстрації публічного обтяження на підставі заяв позивачів, не допустив порушень вимог статей 4, 37, 42, 43, 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", на що вказують позивачі в обґрунтування позову.

При цьому суд бере до уваги, що згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, наявним в матеріалах справи, виданим 17 березня 2015 року, до цього реєстру 01 квітня 2013 року реєстратором - ДП "Інформаційний центр" Мін'юсту внесено запис за №13607336 про публічне обтяження - арешт рухомого майна (грошові кошти в сумі 95 276,43 грн.) на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 01 лютого 2013 року у справі №758/1358/13-к; обтяжувачем у цьому реєстрі вказано - СВ Подільського РУ ГУ МВС України у м. Києві.

Досліджуючи доводи позивачів, зазначені у позові, щодо наявності в них прав обтяжувачів за публічним обтяженням згідно з нормами статті 38 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої і другої статті 38 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" при публічному обтяженні обтяжувачем є уповноважений орган. Права і обов'язки суб'єктів публічного обтяження встановлюються законом.

Якщо інше не встановлено законом та не суперечить змісту публічного обтяження, обтяжувач за публічним обтяженням або інша особа, на користь якої встановлено публічне обтяження, також має права, передбачені статтею 23 цього Закону для обтяжувача за забезпечувальним обтяженням.

У зазначеній нормі йдеться про права іншої особи, на користь якої встановлено публічне обтяження, передбачені статтею 23 цього Закону для обтяжувача за забезпечувальним обтяженням.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

У разі відступлення обтяжувачем забезпеченою обтяженням права вимоги іншій особі до неї також переходять усі права обтяжувача щодо предмета обтяження.

Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі настання однієї з таких обставин:

1) інша ніж обтяжувач особа набула права стягнення на предмет обтяження;

2) порушено провадження у справі про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом;

3) прийнято рішення про ліквідацію юридичної особи, рухоме майно якої є предметом забезпечувального обтяження.

Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єкта, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Наведені норми статті 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" надають іншій особі, на користь якої встановлено публічне обтяження, права, пов'язані з одержанням задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження, водночас не надають прав звертатися у статусі обтяжувачів чи у статусі уповноважених обтяжувачами особами без такого уповноваження у встановленому законом порядку із заявами про реєстрацію публічного обтяження, що виникає на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, суд відхиляє зазначені доводи позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачами, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, доведено відсутність протиправної бездіяльності, яка б полягала у нездійсненні реєстрації виникнення обтяження рухомого майна - грошових коштів в сумі 95 276,43 грн., що знаходяться на рахунку відділу Державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, та підлягають поверненню боржнику за заявами позивачів.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (04071, АДРЕСА_3) та Приватному малому підприємству "Аптека КіАВО" (04071, АДРЕСА_4; ідентифікаційний код 21516771) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко