Справа № 800/468/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.02.2018
м. Київ

П/9901/180/18

справа № 800/468/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гімона М.М.,

суддів: Берназюка Я.О., Бучик А.Ю., Гриціва М.І., Мороз Л.Л., -

секретар судового засідання Кочерга В.П.

за участю:

представника відповідача Русакової І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Вищої ради правосуддя (надалі - відповідач, ВРП, Рада), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 24 жовтня 2017 року № 3391/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва» (надалі - Рішення).

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що оскаржуване рішення прийнято без врахування складових незалежності судді під час здійснення покладених на нього обов'язків, суперечить принципу верховенства права, оскільки обмеження з боку держави права на професію може допускатись лише за наявності обґрунтованого побоювання завдання шкоди авторитету влади чи суспільним інтересам через дії позивача лише на підставі переконливих доказів.

Окрім того, на думку позивача, ВРП, розглядаючи матеріали про можливість внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (надалі - ВККС, Комісія) не врахувала особу судді, відсутність дисциплінарних стягнень у позивача та інші обставини, що стосуються виконання суддею своїх обов'язків.

Також, ОСОБА_2 зазначив, що відповідач, приймаючи оскаржуване Рішення, не врахував його позитивну характеристику, оскільки позивач не допускав свідомого та систематичного порушення законів України під час здійснення правосуддя. ВРП не проведено ґрунтовного аналізу інформації про підстави змін та скасування вироків, рішень, ухвал і постанова за час роботи позивача на посаді судді, довідки про кількість та категорії нерозглянутих справ, що знаходяться в провадженні судді понад три місяці з моменту його відкриття по дату закінчення строку повноважень судді, інформації про проходження підготовки в Національній школі суддів та підвищення кваліфікації судді, інформації про стан розгляду Комісією заяв (скарг) щодо неналежної поведінки судді, довідки про показники роботи. Усі ці факти були досліджені, перевірені ВККС, яка надала рекомендацію для обрання ОСОБА_2 на посаду судді безстроково.

Представник ВРП у письмових запереченнях вказав, що з вимогами ОСОБА_2 не погоджується, вважає їх необґрунтованими, оскільки оскаржуване рішення прийнято, безсторонньо, добросовісно, розсудливо та з використанням наданих відповідачу законом повноважень.

Під час судового засідання представник ВРП пояснив, що позивачу було відмовлено у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва, оскільки виникли обґрунтовані сумніви у його відповідності критерію доброчесності та професійної етики, окрім того, були виявлені обставини, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади. При цьому, ці обставини не були предметом розгляду ВККС під час прийняття рішення від 9 листопада 2015 року № 543/бо-15 про рекомендацію позивача.

Позивач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, з урахуванням положень частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, має вищу юридичну освіту, проживає в Україні понад 10 років, володіє державною мовою.

28 липня 2010 року Указом Президента України № 788/2010 позивача призначено на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва строком на п'ять років.

28 липня 2015 року строк повноважень судді ОСОБА_2 закінчився.

9 листопада 2015 року рішенням Комісії № 543/бо-15 ОСОБА_2 рекомендований для обрання на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва безстроково.

31 жовтня 2016 року Верховною Радою України до Вищої ради юстиції надіслала рекомендацію ВККС та матеріали про обрання ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва безстроково, які не були розглянуті Верховною Радою України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалу між членами Вищої ради юстиції від 15 листопада 2016 року вказані рекомендацію та матеріали передано члену Вищої ради юстиції ОСОБА_3 для проведення перевірки.

12 січня 2017 року Вищою радою юстиції прийнято рішення про реорганізацію Вищої ради юстиції у Вищу раду правосуддя.

6 жовтня 2017 року членом ВРП ОСОБА_3 складено висновок за результатами перевірки матеріалів про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва, яким запропоновано відмовити у внесенні Президентові України такого подання.

24 жовтня 2017 року на засіданні ВРП прийнято рішення № 3391/0/15-17, яким відмовлено у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва.

Рішення ВРП мотивовано не відповідністю позивача критеріям доброчесності, професійної етики та наявністю обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням ВРП, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведена законність рішення № 3391/0/15-1 від 24 жовтня 2017 року з огляду на наступне.

Відповідно до рішення ВРЮ від 12 січня 2017 року № 11/0/15-17 Вища рада юстиції реорганізована шляхом перетворення у Вищу раду правосуддя, члени ВРЮ набули права членів ВРП та здійснюють повноваження членів ВРП. У свою чергу, ВРП є правонаступником майна, прав та обов'язків ВРЮ.

5 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII (надалі - Закон № 1798-VIII), який визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності Вищої ради правосуддя.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII Вища рада правосуддя є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

Абзацом п'ятим пункту 13 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1798-VIII (надалі - Закон № 1798-VIII) передбачено, що матеріали та рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання суддів безстроково, щодо яких на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" рішення не прийнято, розглядаються Вищою радою правосуддя в порядку, встановленому главою 2 розділу II цього Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) одним із повноважень ВРП визначено внесення подання про призначення судді на посаду.

Відповідно до частини першої, другої статті 36 Закону № 1798-VIII передбачено, що призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя.

Вища рада правосуддя ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, до якої обов'язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням ВККС від 9 листопада 2015 року № 543/бо-15 рекомендовано ОСОБА_2 для обрання на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва безстроково.

Частинами третьою-п`ятою статті 36 Закону № 1798-VIII встановлено, що за результатами попереднього розгляду доповідач складає висновок щодо можливості призначення судді на посаду та виносить такий висновок на розгляд Вищої ради правосуддя.

На засіданні Вищої ради правосуддя кандидатура на посаду судді розглядається після доповіді члена Вищої ради правосуддя, який визначений доповідачем у цій справі.

Кандидат на посаду судді, стосовно якого розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, запрошується на засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка кандидата на посаду судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності.

Як встановлено судом, оскаржуване Рішення прийнято ВРП із врахуванням рекомендації Комісії, матеріалів про обрання ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва достроково, суддівського досьє, матеріалів попереднього розгляду, доповіді члена ВРП ОСОБА_3. На засіданні ВРП був присутній ОСОБА_2 та надав відповідні пояснення.

З оскаржуваного Рішення вбачається, що ВРП дійшла висновку про наявність обґрунтованого сумніву у відповідності позивача критерію доброчесності, професійної етики та наявності обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

Вищенаведені висновки відповідача базуються на обставинах, що встановлені у висновку ТСК від 19 травня 2015 року № 26/02-15 щодо наявності у діях судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_2 ознак порушення присяги, оскільки суддею були порушені норми законодавства України під час прийняття рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4, що був учасником масових акцій протесту, в рамках кримінального провадження № 0000769, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 січня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 294 Кримінального кодексу України. Даний висновок направлено з матеріалами перевірки до Вищої ради юстиції для подальшого розгляду та прийняття рішення.

Втім, рішенням Вищої ради юстиції від 15 жовтня 2015 року № 740/0/15-15 було відмовлено у внесенні подання Президентові України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Деснянського районного суду м. Києва за порушення присяги, а Висновок ТСК від 19 травня 2015 року № 26/02-15 направлено до ВККС.

Рішенням Комісії від 6 липня 2016 року № 1343/дп-16 провадження у дисциплінарній справі стосовно позивача за зверненням Вищої ради юстиції припинено через сплив строку для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. У цьому рішенні ВККС зазначила, що при розгляді суддею ОСОБА_2. клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4, позивач допустив істотні порушення норм чинного законодавства, які встановлено судом апеляційної інстанції, що є підставою дисциплінарної відповідальності судді, оскільки обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою суперечить нормам КПК України, Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини.

Саме ці обставини були розцінені відповідачем при прийняття оскаржуваного Рішення, як такі, що свідчать про обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_2 критерію доброчесності, професійної етики та про наявність обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади.

Частиною першою статті 26 Закону № 1798-VIII встановлено, що Вища рада правосуддя діє у пленарному складі, якщо інше не встановлено цим Законом.

За статтею 37 Закону № 1798-VIII рішення щодо кандидата на посаду судді ухвалюється на засіданні Вищої ради правосуддя. Засідання Вищої ради правосуддя у пленарному складі, на якому розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, є повноважним, якщо в ньому бере участь не менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя. Якщо за рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду проголосувало менше чотирнадцяти членів Вищої ради правосуддя, вважається, що Вищою радою правосуддя ухвалено рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду.

Згідно з пунктом 5.1 Глави 5 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженому рішенням Вищої ради правосуддя від 24 січня 2017 року №52/0/15-17, формою роботи Ради є засідання у пленарному складі. Пунктом 5.8 цієї Глави визначено, що засідання Ради у пленарному складі, на якому розглядається питання щодо внесення подання про призначення судді на посаду, є повноважним, якщо в ньому беруть участь не менше чотирнадцяти членів Ради.

Відповідно до пункту 9.2 Глави 9 рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом.

Судом встановлено, що на засіданні ВРП 24 жовтня 2017 року були присутніми 16 її членів, 15 з яких проголосували проти внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва, а 1 - за внесення такого подання.

З наведеного вбачається, що рішення прийнято правомочним складом Ради.

Згідно зі статтею 37 Закону № 1798-VIII рішення щодо кандидата на посаду судді ухвалюється на засіданні Вищої ради правосуддя.

Вища рада правосуддя може ухвалити рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду відповідно до пункту 1 частини дев'ятнадцятої статті 79 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" тільки на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані Вищою радою правосуддя в передбаченому законом порядку, якщо:

1) такі відомості не були предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

2) Вища кваліфікаційна комісія суддів України не дала належної оцінки таким відомостям в межах процедури кваліфікаційного оцінювання щодо відповідного кандидата.

Як зазначено в оскаржуваному Рішенні, воно прийняте на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані ВРП в передбаченому законом порядку та не були предметом розгляду ВККС. Під час вирішення питання про рекомендацію щодо обрання ОСОБА_2 на посаду судді у тексті рекомендації Комісії не відображено аналізу обставин щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 З огляду на те, що ці відомості з'явилися лише на стадії розгляду ВРП рекомендації, вони є новими, мають безпосереднє значення для оцінки кандидата на посаду судді, а тому відповідач повинен був їх врахувати, оскільки одним із завдань Вищої ради правосуддя є формування доброчесного та високопрофесійного корпусу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що рішення про відмову у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду було прийняте на підставі обґрунтованих відомостей, які були отримані ВРП в передбаченому законом порядку, такі відомості не були предметом розгляду ВККС України, є належними і мають істотне значення для оцінки доброчесності судді.

На момент прийняття Радою рішення № 3391/0/15-1 організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначав Закон України від 2 червня 2016 року

N 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон N 1402-VIII).

Частиною дев'ятнадцятою статті 79 Закону N 1402-VIII передбачено, що Вища рада правосуддя може відмовити у внесенні Президентові України подання про призначення судді на посаду виключно з таких підстав:

1) наявність обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата критерію доброчесності чи професійної етики або інших обставин, які можуть негативно вплинути на суспільну довіру до судової влади у зв'язку з таким призначенням;

2) порушення визначеного законом порядку призначення на посаду судді.

Підстави, зазначені у пункті 1 цієї частини, Вища рада правосуддя визначає, керуючись власною оцінкою обставин, пов'язаних із кандидатом на посаду судді, та його особистих якостей.

Отже, чинним законодавством передбачено вичерпний перелік підстав з настанням яких ВРП може відмовити у внесенні Президентові України подання.

Матеріали, досліджені ВРП, а також матеріали даної адміністративної справи, досліджені судом, зокрема рішення ВККС від 6 липня 2016 року № 1343/дп-16, рішення Вищої ради юстиції від 15 жовтня 2015 року № 740/0/15-15, висновок члена ВРП ОСОБА_3, є тими доказами, що підтверджують обґрунтованість рішення ВРП щодо невідповідності вказаного кандидата критерію доброчесності та професійної етики, оскільки вказують на недотримання ним високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Отже, підставою для прийняття спірного рішення стали встановлені Радою обставини допущення позивачем поведінки, яка у питаннях моралі, етики та доброчесності не узгоджується з його публічним зобов'язанням сумлінно виконувати обов'язки судді, дотримуватися морально-етичних принципів поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді та принижують авторитет судової влади, а не обставини щодо притягнення чи не притягнення позивача дисциплінарної відповідальності, як вказує останній.

З огляду на викладене, Вища рада правосуддя, оцінюючи зазначені в сукупності факти та обставини, дійшла вірного висновку щодо невідповідності ОСОБА_2 критерію доброчесності та професійної етики, а тому правомірно прийняла оскаржуване рішення від 24 жовтня 2017 року № 3391/0/15-17 «Про відмову у внесенні подання Президентові України про призначення ОСОБА_2 на посаду судді Деснянського районного суду м. Києва».

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відповідність оскаржуваного рішення ВРП від 24 жовтня 2017 року № 3391/0/15-17 критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Є необґрунтованими доводи ОСОБА_2 стосовно пропущення строків для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, оскільки на спірне рішення не може поширюватись визначення дисциплінарного стягнення, оскільки відмова у внесенні Президентові України подання про призначення на посаду судді і подання про звільнення судді з посади як дисциплінарне стягнення судді - це різні правові поняття, в основі кожного з яких лежать відмінні фактичні і юридичні підстави оцінки.

Щодо доводів позивача про те, що члени ВРП не надали належної оцінки його діяльності на посаді судді, не взяли до уваги його позитивну характеристику, суд вважає, що ці відомості були наявні в особовій справі. Законом не передбачено необхідності відображення цих відомостей у тексті рішення. З цих причин суд відхиляє аргумент позивача, щодо відсутності у оскаржуваному Рішенні надання Радою оцінки його діяльності на посаді судді

За правилами статті 139 КАС понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання цього позову відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись статтями 159-163, 241-246, 266 КАС України -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали буде виготовлений у строк, передбачений статтею 243 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Гімон М.М.

Судді Берназюк Я.О.

Бучик А.Ю.

Гриців М.І.

Мороз Л.Л.