Справа № 826/13631/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/13631/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська нафтова компанія»

до

про

Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська нафтова компанія» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту – відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень від 02.07.2015р. №№9, 9, 6, 9.

Ухвалами суду від 14.07.2015р. відкрито провадження в адміністративній справі №826/13631/15 та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 06.11.2017р. справу №826/13631/15 відповідно до розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.10.2017р. №5042 прийнято до провадження судді Амельохіна В.В.

В судовому засіданні 27.11.2017р. представники позивача позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання не прибув.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України (в редакції до 15.12.2017р.) суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

На підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК України, наказу ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві від 17.06.2014р. №1835 проведено перевірку ТОВ «Кіровоградська нафтова компанія» за результатами якої 18.06.2015р. складено акт №117/26-55/22-09-30708038 «Про результати виїзної планової перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.» (далі по тексту – Акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення: п.п. 135.5.9 п. 135.5 статті 135, п. 137.4 статті 137 ПК України в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 275 086,00грн. за 2014 рік; порушення п. 188.1 статті 188, п. 187.1 статті 187 ПК України в результаті чого встановлено завищення залишку від’ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (р. 24) в розмірі 305652грн., в тому числі за липень 2014 року на суму 70142грн. та серпень 2014 року на суму 235510грн.; порушення ст. 212, п. 215.3 статті 215, п. 216.1 статті 2016, абз. 3 п. 46.1 статті 46 ПК України, в результат чого встановлено заниження акцизного податку на суму 193 386,33грн.; порушення п.п. «е» 164.2.17 п. 164.2 статті 162, п. 171.2 «а» статті 171, п. 167.1 статті 167, п.п. 168.1.1 п. 168.1 статті 168 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету у період, що перевірявся на загальну суму 1660,00грн., у тому числі: ІІ квартал 2014 року – 1531,75грн., ІІІ квартал 2014 року – 128,25грн.; порушення ст.ст. 241, 242, 249 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов’язання по екологічному податку за ІІІ квартал 2014 року у розмірі 5734,85грн.

На підставі встановлених порушень, відповідачем 02.07.2015р. прийняті податкові повідомлення – рішення: №9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання за платежем «акцизний збір» у сумі 243 263,00грн., у тому числі основний платіж – 193 386,00грн. та штрафні санкції – 49 877грн.; №9, яким позивачу зменшено розмір від’ємного значення суми ПДВ у розмірі 305 652,00грн. за липень та серпень 2014 року; №9, яким позивачу збільшено суму грошового зобов’язання з податку на прибуток у розмірі 343 858,00грн., у тому числі за основним платежем – 275 086,00грн. та штрафні санкції – 68 772,00грн. та №6, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з екологічного податку у розмірі 8 602,28грн., у тому числі за основним платежем у розмірі 5734,85грн. та штрафні санкції – 2867,43грн.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 02.07.2015р.. протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, види діяльності ТОВ «Кіровоградська нафтова компанія»: Код КВЕД 19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення (основний); Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Так, між позивачем (Постачальник) та ПП «Айслаг» (Покупець) укладено 29.07.2014р. Договір №ЛГФ 29/7/14-1 поставки нафтопродуктів, відповідно до якого Постачальник зобов’язується передати у власність Покупцеві, а Покупець зобов’язується прийняти та оплатити нафтопродукти (лігроіно-газойлеву фракцію /ЛГФ/ орієнтовно до 500 тон, паливо моторне альтернативне А-95Е до 500 тон, та ін. нафтопродукти), надалі – (Товар).

На виконання умов вказаного договору між сторонами виписані та надані до матеріалів справи: рахунок – фактура №СФ-0000476 від 30.07.2014р., видаткова накладна №РН-0000227 від 30.07.2014р., Довіреність №826305 Серія 12 ААД від 29.07.2014р., Заявка від 28.07.2014р. до Договору №ЛГФ 29/7/14-1; товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 30.07.2014р.; податкова накладна №134 від 30.07.2014р., рахунок – фактура №СФ-0000518 від 07.08.2014р., видаткова накладна №РН-0000244 від 07.08.2014р., Заявка від 08.08.2014р., Довіреність від 07.08.2014р.; товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 07.08.2014р.; податкова накладна №24 від 07.08.2014р., рахунок – фактура №СФ-0000550 від 15.08.2014р., видаткова накладна №РН-0000267 від 15.08.2014р., Довіреність від 24.08.2014р., товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 15.08.2014р.; Заявка від 13.08.2014р., податкова накладна №55 від 15.08.2014р., рахунок – фактура №СФ-0000579 від 29.08.2014р., видаткова накладна №РН-0000288 від 29.08.2014р., Довіреність від 07.09.2014р., товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 29.08.2014р.; Заявка від 27.08.2014р., податкова накладна №99 від 29.08.2014р., виписки з банку.

Як зазначає представник податкового органу, позивач реалізував ПП «Айслаг» нафтопродукти під виглядом фракції лігроїно-газойлевої, яка на його думку не може використовуватись для реалізації кінцевому споживачу на АЗС, а тому ТОВ «Кіровоградська нафтова компанія» ухилилось від сплати акцизного податку, а саме реалізовуючи світлі нафто продукти на АЗС по податковому та бухгалтерському обліку під видом фракції лігроїно-газойлевої, чим порушено норми статті 212, п. 215.3 статті 215, п. 216.1 статті 216 ПК України.

На сторінці 13 Акту перевірки податковим органом зазначено, що з метою підтвердження фактів, встановлених під час проведення перевірки ТУ «Суміш вуглеводнів. Лігроїно – газойлева фракція» та ТУ «Суміш вуглеводнів. Бензино – лігроїнова фракція» будуть направлені до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС України для проведення експертизи щодо віднесення (не віднесення) зазначеної продукції до підакцизної групи товарів.

Однак, з даними висновками податкового органу суд не погоджується, з наступних підстав.

Згідно з пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв’язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

З аналізу зазначених норми суд вбачає, що визначальним фактором для формування валових витрат та податкового кредиту платником податку є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи – платника податку.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність – діяльність особи, що пов’язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Тобто обов’язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб’єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності – продукція, роботи чи послуги – мають вартісний характер і цінове вираження.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування складу податкового кредиту, а саме наявність у платника податку – покупця належно оформленої та виданої податкової накладної.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентом у перевіряємому періоді. При цьому, ПП «Айслаг» на момент їх виписки було зареєстроване платником податку на додану вартість, а тому, відповідно до вимог п. 201.8 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України мало обов’язок виписувати податкові накладні.

Згідно з п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011, № 742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Позивачем до матеріалів справи були додані копії первинної документації по взаємовідносинам з контрагентом ПП «Айслаг», а саме: рахунок – фактура №СФ-0000476 від 30.07.2014р., видаткова накладна №РН-0000227 від 30.07.2014р., Довіреність №826305 Серія 12 ААД від 29.07.2014р., Заявка від 28.07.2014р. до Договору №ЛГФ 29/7/14-1; товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 30.07.2014р.; податкова накладна №134 від 30.07.2014р., рахунок – фактура №СФ-0000518 від 07.08.2014р., видаткова накладна №РН-0000244 від 07.08.2014р., Заявка від 08.08.2014р., Довіреність від 07.08.2014р.; товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 07.08.2014р.; податкова накладна №24 від 07.08.2014р., рахунок – фактура №СФ-0000550 від 15.08.2014р., видаткова накладна №РН-0000267 від 15.08.2014р., Довіреність від 24.08.2014р., товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 15.08.2014р.; Заявка від 13.08.2014р., податкова накладна №55 від 15.08.2014р., рахунок – фактура №СФ-0000579 від 29.08.2014р., видаткова накладна №РН-0000288 від 29.08.2014р., Довіреність від 07.09.2014р., товарно – транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 29.08.2014р.; Заявка від 27.08.2014р., податкова накладна №99 від 29.08.2014р., виписки з банку.

У той же час, представник відповідача не надав доказів, що ТОВ «Кіровоградська нафтова компанія» реалізувало світлі нафто продукти на АЗС, а також не надав доказів, що відповідач направив до Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень ДФС України для проведення експертизи щодо віднесення (не віднесення) зазначеної вище продукції до підакцизної групи товарів, як зазначено на арк. 13 Акту перевірки.

Крім того, Акт перевірки містить висновки щодо порушення позивачем ст.ст. 241, 242, 249 ПК України, в результаті чого занижено податкові зобов’язання по екологічному податку за ІІІ квартал 2014 року у розмірі 5734,85грн., однак, сам Акт перевірки не містить інформації, що відповідачем проводилась така перевірка.

Також, суд зазначає, що відповідачем неправомірно визначено інший товар, ніж товар поставлений в межах договору № ЛГФ 11 від 29.07.2014 року. Відповідач навіть не зазначає що це за товар, а зазначає лише світлі нафтопродукти. Суду не зрозуміло звідки взявся акцизний податок 128 євро за 1000 кг. по курсу 16,096633грн. Будь-яких пояснень представник відповідача до суду не надав. Крім того, відповідач не зазначає і код товару на який ним було нараховано акцизний податок.

На думку суду, контролюючим органом пере класифікацію товару здійснено неправомірно та з порушенням норм діючого законодавства.

Посадовими особами Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві не було ґрунтовно та в повному обсязі вивчено порядок та здійснення господарських операцій TOB «Кіровоградська нафтова компанія» та ПП «Айслаг», не доведено неправильність податкового обліку, а також не доведено факти заниження грошового зобов'язання за платежем:

- акцизний збір на суму 243263,00грн., в тому числі 193386,00грн. за основним платежем, 49877,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); податок на прибуток на загальну суму 343858,00грн., в тому числі за основним платежем 275086грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 68772 грн.; екологічний податок на загальну суму 8602,28грн., в тому числі за основним платежем 5734,85грн. та за штрафними санкціями 2867,43 грн. та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у розмірі: 305652,00 грн., в тому числі 70142,00 грн. за липень 2014р., 235510,00 грн. за серпень.

Згідно зі ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов'язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Жодним законом не передбачено право органів фіскальної служби самостійно визнавати що був поставлений інший товар, ніж товар зазначений в договорі. Отже, висування не передбачених законодавством підстав для нарахування акцизного збору, за товар, який Позивачем не поставлявся, нарахування податку на прибуток підприємств, та твердження про завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту можна розцінювати як додаткові протизаконні обмеження права платника податку на самостійне ведення податкового обліку.

Таким чином, відповідачем як суб’єктом владних повноважень не доведено правомірності прийняття ним оскаржуваних податкових повідомлень – рішень від 02.07.2015р. №№9, 9, 9 та 6.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, викладений в Акті перевірки висновок контролюючого органу є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 02.07.2015р. №№9, 9, 9 та 6 є безпідставними та неправомірними, а тому позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська нафтова компанія» підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4872,00грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 – 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська нафтова компанія» задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення – рішення від 02.07.2015р. №№9, 9, 9 та 6.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кіровоградська нафтова компанія» здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 4872,00грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят дві гривні) з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін