Справа № 826/4501/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2018 року № 826/4501/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу з позовом ТОВ «Лізингова компанія Фаворит» до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанов

Обставини справи:

ТОВ «Лізингова компанія Фаворит» звернулась до суду з позовом до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанов від 20.01.2015 про відкриття виконавчого провадження №46090698, від 26.12.2016 про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження №46090698.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем у постанові про відкриття виконавчого провадження №46090698 невірно вказано адресу боржника (позивача), номер виконавчого документу, що унеможливило виконання позивачем добровільно судового рішення на підставі якого видано виконавчий документ.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України (КАС України від 06.07.2005 №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

В С Т А Н О В И В:

Постановою державного виконавця від 20.01.2015 відкрито виконавче провадження №46090698 з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на майно, яке належить ТОВ «ЛК «Фаворит», боржник ТОВ «ЛК «Фаворит», стягував ПАТ «Промислово-фінансовий банк», якою надано боржнику (позивачу) семиденний строк на добровільне виконання виконавчого документу.

В подальшому, постановою від 04.02.2015 накладено арешт, на майно, що належить боржнику .

26.03.2015 державним виконавцем складено акт опису й арешту майна, якою описано майно позивача.

Також, постановою від 15.07.2015 призначено експерта, суб’єкта оціночної діяльності – суб’єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні .

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 26.12.2016 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачеві.

Також, державним виконавцем прийнято постанови від 26.12.2016, про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження..

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як зазначено вище, постановою державного виконавця від 20.01.2015 відкрито виконавче провадження №46090698 з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на майно, яке належить ТОВ «ЛК «Фаворит», боржник ТОВ «ЛК «Фаворит», стягував ПАТ «Промислово-фінансовий банк», якою надано боржнику (позивачу) семиденний строк на добровільне виконання виконавчого документу.

Судом встановлено, що в постанові від 20.01.2015 зазначено адресу боржника (позивача) м. Київ, вул. Волинська, 19 літера А, офіс 296.

Проте, судом встановлено, що позивач зареєстрований за адресою: м. Київ, , вул. Волинська, 10 літера А, офіс 296.

Отже, відповідачем у постанові про відкриття виконавчого документа вказано невірну адресу боржника (позивача), що позбавило позивача права на добровільне виконання виконавчого документу.

Проте, враховуючи, що виконавче провадження №46090698 відкрито за заявою стягувача, на підставі виконавчого напису нотаріусу, що є належною підставою для відкриття виконавчого провадження, отже позов в частині скасування постанови від 20.01.2015 про відкриття виконавчого провадження №46090698 не підлягає задоволенню. Згідно із частиною 1 ст.31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам ( ч. 1 ст.35 Закону).

Отже, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що перед початком дій щодо примусового виконання виконавчого документів, державний виконавець мав би пересвідчитися, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана боржником, та що строк визначений у постанові для добровільного виконання вже закінчився і відсутні підстави для відкладення виконавчих дій.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи, що предметом оскарження є постанова про стягнення виконавчого збору, суду належить встановити чи мало місце невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону України “Про виконавче провадження” для самостійного його виконання.

Як зазначено вище, постанову про відкриття виконавчого провадження №46090698 направлено за помилковою адресою, за місцем знаходження боржника (позивача) така постанова відповідачем не направлялась. Зазначене вище виключало можливість здійснити добровільне виконання боржником рішення та свідчить про порушення відповідачем вимог ЗУ «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що станом на час винесення оскаржуваної постанови, боржнику (позивачу) не направлялась копія постанови про відкриття виконавчого провадження, отже останній був позбавлений можливості виконати виконавчий напис добровільно, отже при винесені оскаржуваної постанови про стягнення з боржника виконавчого збору відповідач діяв з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, як зазначено вище відповідно до частини першої статті 28 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом

З матеріалів справи вбачається, що заборгованість позивача становить 1 028 779,60 грн., отже 10 відсотків від вказаної суми становить 102 877,9 грн. зазначену суму постановлено стягнути оскаржуваною постановою, отже доводи позивача, що відповідачем визначено суму виконавчого збору з порушенням норм статті 28 Закону України “Про виконавче провадження” є необґрунтованими.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є підлягають частковому задоволенню.

Керуючись вимогами статей 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити частково позов.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 26.12.2016 ВП №46090698 про стягнення виконавчого збору, прийняту державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

3. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда