Справа № 381/2840/16-а
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

09 лютого 2018 року № 381/2840/16-а

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:
головуючого судді Добрівської Н.А.,
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Міністерства оборони України та до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправним рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 травня 2016 року, який діє від імені Міністерства оборони України про повернення документів для оформлення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 3-ї групи, внаслідок отримання порання, контузії, пов`язаних з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 щодо призначення та виплати ОСОБА_1 як інваліду третьої групи, одноразової грошової допомоги відповідно до порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні збори (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, з урахуванням статей 9,16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 150 кратному прожитковому мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

12 липня 2016 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області відкрито скорочене провадження у справі.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 20 вересня 2016 року відповідно до частини 2 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент розгляду справи) адміністративний позов передано на розгляд Окружному адміністративному суду м. Києва.

04 квітня 2017 року ухвалою про прийняття адміністративної справи до провадження справу призначено до судового розгляду на 01 листопада 2017 року. Розпорядженням Керівника апарату суду від 10 жовтня 2017 року №4926 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, справу передано судді Добрівській Н.А. та ухвалою від 23 листопада 2017 року прийнято до провадження, призначено попереднє судове засідання на 17 січня 2018 року.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до пункту 10 підпункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі КАС України в чинній редакції) підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

17 січня 2018 року на підставі Перехідних положень КАС України головуючим у справі було проведено підготовче засідання та оголошена перерва до 24 січня 2017 року для надання представнику відповідача Київського обласного військового комісаріату можливості подати у визначений судом строк відзив на адміністративний позов з доказами на його обґрунтування.

У підготовче засідання 24 січня 2017 року позивач не з`явився, направив до суду заяву від 09 січня 2018 року про розгляд справи у його відсутність у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через хворобу, що підтверджується довідкою №5453 виданою Інститутом серцево-судинної хірургії. В заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представники відповідача у підготовчому засіданні представники відповідачів проти позову заперечили і просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях проти позову та у відзиві на позов.

У підготовчому засіданні 24 січня 2017 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті за правилами спрощеного провадження у відповідності до п.2 ч.1 ст.263 КАС України.

Як встановлено статтею 32 КАС України, усі адміністративні справи в суді першої інстанції, крім випадків, встановлених цим Кодексом, розглядаються і вирішуються суддею одноособово.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви і письмово викладеними позиціями відповідачів, суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 20 квітня 2016 року звернувся із заявою до Київського обласного військового комісаріату про надання висновку та виплати йому одноразової грошової допомоги, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку із встановленням 3-ї групи інвалідності, внаслідок отримання поранень, контузії під час проходження строкової служби в країнах де велися бойові дії, що підтверджується довідкою огляду медико-соціальної експертної комісії від 02 липня 2012 року. 31 травня 2016 року Військовим комісаром Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги та документи повернуті у зв`язку з неможливістю визначити розмір грошового забезпечення для нарахування одноразової грошової допомоги. Позивач відмову вважає безпідставною, оскільки відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 виплата здійснюється в прожиткових мінімумах. Крім того, позивачем зазначено, що в заяві до Фастівського об`єднаного міського військового комісаріату ним помилково зазначено посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, оскільки на момент звернення виплата одноразової грошової допомоги повинна бути здійснена відповідно до Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. З цих підстав, позивач просив суд визнати протиправним відмову Київського обласного військового комісаріату та зобов`язати Міністерство оборони України виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду третьої групи.

Представник Міністерства оборони України у своїх запереченнях, які містяться в матеріалах справи, наголошував на тому, що на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності діяла постанова Кабінету міністрів України від 25 травня 2008 року №499 «Про Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, та інвалідності звільнених з військової служби» (далі Порядок №499). Крім того, зазначив, що на виконання наказу Міністра оборони України від 12 квітня 2007 року №168 у Міністерстві оборони створено постійно діючу комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. Однак, з позовних матеріалів вбачається, що заява позивача з доданими документами комісією не розглядалась і може бути розглянута лише після передачі їх військовим комісаріатом. Представник Київського обласного військового комісаріату проти позову заперечував в повному обсязі та просив відкласти підготовче засідання для підготовки відзиву на позов. Підготовче засідання відкладене було на 24 січня 2018 року. 23 січня 2018 року через канцелярію суду представником ІНФОРМАЦІЯ_1 було подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що позивач не має права на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок №975), яка набрала законної сили 24 січня 2014 року, встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою мають право на отримання одноразової грошової допомоги виплачується відповідно до Порядку №499. Тобто відповідно до законодавства, яке діяло на момент встановлення інвалідності позивачу, а саме станом на 02 січня 2012 року. Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено зв`язок між пораненням та встановленням інвалідності, яка є наслідком поранення під час проходження служби. З цих підстав просив суд у задоволенні позову відмовити.

На підставі частини третьої статті 241 КАС України, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З 09 листопада 1983 року по 23 жовтня 1958 року позивач проходив службу в лавах Радянської Армії, в тому числі в складі діючої армії на території Демократичної Республіки Афганістан в складі в/ч пп39277 з 22 квітня 1984 року по 23 жовтня 1958 року, що підтверджується довідкою Фастівського об`єднаного військового комісаріату Київської області від 20 квітня 2016 року №5/157.

Відповідно до довідки до Акта огляду МСЕК серія КИО-1 №0401341 від 02 липня 2017 року позивачу встановлено третю групу інвалідності з 26 червня 2012 року, причина інвалідності захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

20 квітня 2016 року позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Порядку №499. Зазначену заяву ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено до Київського обласного військового комісаріату, яким документи повернуті по причині відсутності документу, відповідно до якого можливо визначити розмір грошового забезпечення для нарахування одноразової грошової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відсутності правових підстав на отримання допомоги, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з п.«б» ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,

- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Статті 16 та 16-2 викладено в такій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI, який набрав законної сили з 01.01.2014.

Пунктом 2 Порядку №975, який набрав законної сили з 24.01.2014, установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 №284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 №1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

В силу положень статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, суд зазначає, що датою, з якої у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у розмірах, що встановлені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VI та відповідно до Порядку №975, є дата первинного встановлення такої інвалідності в період дії таких актів. Особи, допомога яким не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення такої інвалідності.

Як було судом зазначено вище, відповідно до довідки МСЕК серії КИО-1 №0401341 від 02 липня 2012 року позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги в зв`язку з інвалідністю військовослужбовця у позивача виникло з моменту встановлення інвалідності, а саме з 02 липня 2012 року.

На той час діяла наступна редакція статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»: у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Також діяв Порядок №499.

Відповідно до підпунктів 2, 4 п. 2 вказаного Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, у розмірі: 27-місячного грошового забезпечення інвалідам І групи; 24-місячного грошового забезпечення інвалідам II групи; 20-місячного грошового забезпечення інвалідам III групи, а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі: 33-місячного грошового забезпечення інвалідам І групи; 30-місячного грошового забезпечення інвалідам II групи; 27-місячного грошового забезпечення інвалідам III групи.

Військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

Як встановлено судом, позивач після встановлення йому інвалідності з відповідною заявою до відповідачів про виплату йому одноразової грошової допомоги не звертався.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання військового обов`язку у розмірах, що передбачені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 №5040-VІ та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, так як право на таку допомогу виникає на момент встановлення інвалідності вперше, отже така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі від 19.09.2017 №К/800/31453/16, прийнятою за результатами розгляду аналогічної справи.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що у своєму зверненні до Фастівського об`єднаного військового комісаріату ним помилково зазначено посилання на Порядок №499, оскільки саме зазначеним Порядком №499 необхідно користуватися для виплати одноразової грошової допомоги. Однак, зазначає, що позивачем не поданий вичерпний перелік документів передбачений Порядком №499.

Разом з тим, суд зазначає, що, як убачається з матеріалів справи, відповідні належні документи та заява позивача щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги на підставі Порядку №499 до Міністерства оборони України не надходили, а тому суд не вправі підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання і встановлювати чи має право позивач на призначення та виплату одноразової грошової допомоги саме на підставі вказаної Постанови.

Отже, проаналізувавши наведене вище, суд приходить до висновку про відсутність в діях відповідачів протиправності, оскільки останні діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимога позивача до Міністерства оборони України щодо зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю позивача також задоволенню не підлягає, оскільки позивач належним чином не звертався до відповідача щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги згідно норм законодавства, які підлягають застосуванню до позивача.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши норми законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 263, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська