Справа № 804/7431/17
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2018-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року Справа № 804/7431/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі суддя Дєєва М.В., при секретері судового засідання - Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача - Кандела Я.В., представника відповідача - Вобяченка Т.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом Приватного акціонерного товариства «Євраз Дніпровський металургійний завод»
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
10.11.2017 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду на 01.12.2017 року.
01.12.2017 року у судовому засіданні було оголошено перерву у зв'язку із витребуванням у позивача додаткових доказів по справі та призначено судове засідання на 05.12.2017 року.
05.12.2017 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було зупинено провадження у справі у зв'язку з необхідністю витребування у відповідача додаткових доказів.
15.01.2018 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 16.01.2018 року.
Представник позивача у судовому засіданні 16.01.2018 року просив позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував посилаючись при цьому на письмові заперечення надані суду, у яких зазначено, що відповідачем була проведена перевірка позивача в ході якої встановлені порушення вимог діючого законодавства. За наслідками встановлених порушень відповідачем складено акти перевірки та винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення. Відповідач вважає податкові повідомлення - рішення правомірними, та такими, що винесено відповідно до вимог діючого законодавства, у зв'язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що наказом № 2171 від 29.09.2017 року Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби було призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПрАТ «Євраз Дніпровський металургійний завод» з питань правомірності формування податкового кредиту по деклараціям з податку на додану вартість за липень, жовтень 2013 року по фінансово - господарським взаємовідносинам з ТОВ «ФЕРО-МД», тривалістю 7 робочих днів, з 05 жовтня 2017 року.
На підставі наказу № 2171 від 29.09.2017 року Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та направлення на перевірку від 03.10.2017 року № 310/28-10-46- 12, посадовою особою Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС було проведено документальну позапланову виїзну перевірку з 05.10.2017 року по 13.10.2017 року.
В ході проведення документальної позапланової виїзної перевірки посадовою особою Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС було складено акт № 1 від 09.10.2017 «Про ненадання ПрАТ «Євраз ДМЗ» контролюючому органу оригіналів документів під час проведення перевірки».
12.10.2017 року позивачем було надано заперечення № 5170 на акт №1 від 09.10.2017 року.
Листом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 5486710/28-10-46-12 від 24.10.2017 року «Про розгляд заперечень», було повідомлено позивача, що висновки акту є обґрунтованими, об'єктивними та такими, які відповідають нормам чинного законодавства.
Згідно висновків акту № 134/28-10-46-12-05393056 від 20.10.2017 року перевіркою було встановлено такі порушення ПрАТ «Євраз ДМЗ»:
1) пп. «а» п. 198.1, п. 198.3, п.198,6 ст. 198, п. 201.1, 201.10 ст. 201 та з урахуванням ст. 44 Податкового кодексу України внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту на загальну суму ПДВ 128128,4 грн., у тому числі: - за липень 2013 року- 47 490,40 грн., - за жовтень 2013 року - 80 638,00 грн., що призвело до завищення від'ємного значення ріпиці між сумою податкового зобов'язання і сумою податкового кредиту: - за липень 2013 року на суму ПДВ 47 490,40 грн., - за жовтень 2013 року на суму ПДВ 80 638,00 грн.
2) пп. «а» п. 198.1, пп. 198.3 ст. 198, п. 201.1, 201.10 ст. 201, п.200.2 ст. 200 з урахуванням норм п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту на загальну суму 4 222, 725,7 грн., у тому числі: за серпень 2016 року - 2 284 676,72 грн., за вересень 2016 року - 1 938 048,98 грн., що призвело завищення суми від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2016 року на загальну суму 4222725,7 грн.
25.10.2017 року позивачем було надано на адресу відповідача заперечення № 5432 на акт № 134/28-10-46-12-05393056 від 20.10.2017 року та № 5431 від 25.10.2017 на акт № 67/28-10-46-12 від 20.10.2017.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
У відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок, відповідно до вимог цього Кодексу, а також, перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого, покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до ст.75.1.2. статті 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів.
Щодо посилань позивача щодо заборони проведення перевірки повторно за період, який вже було охоплено під час проведення планової перевірки суд зазначає наступне.
Підстави та порядок проведення органами державної податкової служби документальних позапланових виїзних перевірок встановлено статтями 78, 81 Податкового кодексу України.
Згідно п.78.4. ст.78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Відповідно до п.78.1.3 ч.78.1 статті 78 документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: платником податків подано контролюючому органу уточнюючий розрахунок з відповідного податку за період, який перевірявся контролюючим органом.
Таким чином, у разі подання платником податків уточнюючого розрахунку з відповідного податку за період, який перевірявся контролюючим органом, Кодексом не обмежено коло питань, у тому числі повноти нарахування та сплати інших податків та зборів, передбачених Кодексом, які можуть бути предметом перевірки контролюючого органу при проведені перевірки такого платника.
Під час проведення перевірки ПрАТ «Євраз ДМЗ» було надано службову записку від 05.10.2017 року щодо надання до перевірки первинних документів стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «ФЕРО-МД» за період липень, жовтень 2013 року.
Відповідачем у акті перевірки зазначено, що відповідь на вищевказану службову записку позивачем було відмовлено надати всі документи та було надано лише оригінал податкових накладних ТОВ «ФЕРО-МД» від 11.10.2013 року № 4, від 10.10.2013 року №3, від 16.10.2013 року №6, від 28.10.2013 року № 7, від 18.07.2013 року №5, у яких зазначено дата та номер договору купівлі-продажу від 12.07.2013 року №1283/2013.
13.10.2017 року контролюючим органом було надано ПрАТ «Євраз ДМЗ» службову записку №2 щодо надання документального підтвердження взаємовідносин позивача з ТОВ «ФЕРО-МД», а саме: договори, додаткові угоди, специфікації бухгалтерські документи (рахунки) щодо дебіторської/кредиторської заборгованості.
Позивачем відповіді на зазначену службову записку перевіряючим не надано, у зв'язку з чим висновки було складено на підставі відсутності первинних документів.
Судом встановлено, що уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість було подано до податкового органу у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, зокрема, за липень та жовтень 2013 року, а саме щодо уточнення показників операцій з вивезення товарів за межі митної території України (рядок 2.1 - збільшення сум господарської операції), за якими встановлено нульову ставку ПДВ.
Отже, показники сформованих податкових зобов'язань з ПДВ та показників податкового кредиту з ПДВ за період липень, жовтень 2013 року позивачем не уточнювались, у тому числі і господарських операцій із ТОВ «ФЕРО МД».
Таким чином, уточнюючий розрахунок, який було подано позивачем у грудні 2014 року, жодним чином не змінив показників суми сформованого податкового кредиту по податковим деклараціям з ПДВ за липень та жовтень 2013 року, у тому числі по фінансово-господарським відносинам з ТОВ «ФЕРО МД».
Також судом встановлено, що Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників Міжрегіонального головного управління Міндоходів, правонаступником якого є відповідач, було проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2011 по 31.12.2013, за результатами якої було складено акт від 12.12.2014 № 682/28- 01-42-03-05393056, з якого вбачається, що податковим органом було досліджено господарські взаємовідносини позивача із ТОВ «ФЕРО МД» за 2013 рік та всі первинні бухгалтерські документи.
На підставі акту від 12.12.2014 № 682/28-01-42-03-05393056 відповідачем були винесені податкові повідомлення - рішення, які були оскаржені у судовому порядку.
У відповідності до частини 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Щодо незаконності застосування штрафних санкцій, суд зазначає наступне.
Пунктом 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України передбачено, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії доку ментів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).
У відповідності до пункту 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України вбачається, що документальна перевірка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків і зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Таким чином, контролюючі органи можуть запитувати лише документи, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, та стосуються предмета перевірки.
Відповідно до частини першої пункту 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Частиною 3 пункту 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Відповідно до положень статті 121 Податкового кодексу України платник податків може бути притягнений до відповідальності за незабезпечення зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом.
Позивачем до перевірки відповідачу було надано податкові накладні за липень, жовтень 2013 року, які стали підставою для формування податкового кредиту по господарським операціям з ТОВ «ФЕРО МД» за липень, жовтень 2013 року. Більш того, будь-які зауваження щодо самих податкових накладних та наведених у них даних у відповідача відсутні.
Отже, із аналізу наведених норм законодавства та правовідносин позивача з ТОВ "ФЕРО-МД" встановлено, що позивачем, окрім декларування податкового кредиту з ПДВ, дотримано обов'язкових вимог, пов'язаних з формуванням платником податку податкового кредиту та виникненням податкового зобов'язання, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність належно оформленої податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН.
Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа..
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 1937,23 грн. підлягає поверненню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 26.01.2018 року.

Суддя М.В. Дєєв