Справа № 276/807/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мельник М.Л.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА
іменем України

"13" лютого 2018 р. Справа № 276/807/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Шидловського В.Б.
суддів: Мацького Є.М.
Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "02" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії щодо призначення одноразової грошової допомоги , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом в обґрунтування якого зазначає, що він в період з 03.11.1983 року по 02.12.1985 року проходив військову службу в Збройних силах. З 30.04.1984 року по 09.11.1985 року проходив військову службу в Республіці Афганістан та приймав участь в бойових діях. Рішенням Центральної військово-лікарської комісії від 23.11.2016 року № 4813 встановлено, що отримані ним поранення, мінно-вибухова травма, ЗЧМТ контузія головного мозку та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 26.12.2016 року йому встановлено 2 групу інвалідності з 22.12.2016 року, яка настала внаслідок поранення, МВТ, ЗЧМТ контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії. Позивач вважає, що з моменту встановлення інвалідності він набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.16 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", про що ним була подана заява до Міністерства оборони України через Житомирський обласний військовий комісаріат та додані всі необхідні документи, проте йому було відмовлено в зв`язку з тим, що в поданих ним документах відсутні документи, які свідчать про причини та обставини поранення. В зв`язку з цим він звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира, який постановою від 23.05.2017 року визнав дії Житомирського обласного військового комісаріату протиправними та зобов`язав останнього прийняти та оформити його документи для виплати одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велися бойові дії. 01.06.2017 року він вдруге подав заяву до Міністерства оборони України про призначення та виплату такої допомоги, до заяви додав всі необхідні документи, але йому було відмовлено з посиланням на те, що ним не подано документ, що свідчить про обставини отримання пораненя.
Позивач просить суд визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 22.12.2016 року, внаслідок поранення, МВТ, ЗЧМТ контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії; зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності внаслідок поранення, МВТ, ЗЧМТ контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме з 22.12.2016 року; зобов`язати відповідача подати звіт про виконання прийнятої на його користь постанови суду протягом 15 діб з дня набрання постановою законної сили.
Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу задоволено частково.
Визнано протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 22.12.2016 року, внаслідок поранення, МВТ, ЗЧМТ контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.
Зобов`язано Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності внаслідок поранення, МВТ, ЗЧМТ контузії і захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії в розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 22.12.2016 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 02.11.2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не врахував всіх доводів при винесенні рішення та здійснив втручання у дискреційні повноваження Міністерства оборони України.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність висновків суду та відповідність їх доказам, що містяться у матеріалах справи, встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 23.05.2017 року, встановлено, що позивач як військовослужбовець отримав поранення та захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, та має право на отримання одноразової грошової допомоги з моменту встановлення йому 2 групи інвалідності, тобто з 22.12.2016 року.
Визнаючи дії Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, суд дійшов висновку, що витяг з протоколу засідання ЦВЛК № 4813 від 23.11.2016 року та довідка №901342 від 26.12.2016 року до акту огляду МСЕК по своїй суті свідчать, що поранення та захворювання ОСОБА_1 пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії. Зважаючи на те, що форма документу про обставини поранення законодавчо не визначена, а тому витяг з протоколу ЦВЛК № 4813 від 23.11.2016 року та акт судово-медичного обстеження № 2772 від 21.11.2016 року є тими документами, які свідчать про причини та обставини поранення.
Відмова Міністерства оборони України щодо розгляду документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачу і стала фактичною підставою для звернення до суду.
Суд першої інстанції, вирішуючи спірні правовідносини, прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на виконання постанови суду по справі №296/3470/17 зобов`язаний був врахувати наведені у ній висновки та встановлені обставини, про що було зазначено у резолютивній частині рішення. Відтак, відмова відповідача не повинна була ґрунтуватись на підставах, які визнані судом протиправними.
Зважаючи на те, що постановою Корольовського районного суду м.Житомира від 23.05.2017 року, встановлено безумовне право позивача на отримання одноразової грошової допомоги та наявність у останнього усіх необхідних документів, а також зобов`язано відповідача розглянути у встановленому порядку та строки заяву та документи ОСОБА_1 з урахуванням викладених судом обставин у справі № 296/3470/17, суд вважає, що рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги прийняте без урахування обставин, встановлених судовим рішенням, є протиправним та підлягає скасуванню.
У апеляційній скарзі на вказане судове рішення, Міністерство оборони України зазначає, що посилання суду першої інстанції на обставини, встановлені по справі №296/3470/17 безпідставні, оскільки Міністерство оборони України не було стороною по справі. Крім того, зазначає, що документи ОСОБА_1 на розгляд комісії Міністерства оборони України в рамках правовідносин, які розглядались судом у справі №296/3470/17 взагалі не подавались. З огляду на вказане, безпідставними є посилання суду першої інстанції на обставини, встановлені у справі № 296/3470/17.
Колегія суддів погоджується з наведеними доводами, викладеними у апеляційній скарзі зважаючи на наступні підстави.
На час розгляду справи судом першої інстанції діяла редакція КАС України станом на 03.08.2017 року.
Відповідно до положень ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Як вбачається зі змісту справи № 296/3470/17 сторонами у справі були ОСОБА_1 та Житомирський обласний військовий комісаріат.
Предметом спору у справі № 296/3470/17 являлись визнання неправомірними дій Житомирського обласного військового комісаріату щодо відмови позивачу у оформленні документів на наданні висновку до Міністерства оборони України для можливості виплатити ОСОБА_1 як інваліду 2 групи з 22.12.2016 року, внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, одноразової допомоги протиправними; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти та оформити документи позивача для виплати одноразової грошової допомоги, подані відповідно до заяви від 24.01.2017 року та зобов`язати розглянути питання про надання Міністерству оборони України висновку щодо можливості виплатити позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності з 22.12.2016 року, внаслідок поранення, контузії, захворювання пов`язаного з виконанням позивачем обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії у 15-ти денний строк з дня реєстрації всіх документів, з урахуванням того, що рішення Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 23.11.2016 року № 4813 та акт судово-медичного обстеження від 21.11.2016 року № 2772 є належними документами, які свідчать про причини та обставини отримання позивачем поранення, зокрема про те, що вони отриманні не внаслідок протиправного діяння, відповідно до вимог Постанови КМУ від 25.12.2013 року №975; зобов`язання відповідача подати звіт про виконання прийнятої на користь позивача постанови суду протягом 15 діб з дня набрання постановою законної сили.
Тобто обставини, встановлені даним рішенням ніяк не можуть стосуватись Міністерства оборони України у справі № 276/807/17.
Колегія суддів зауважує, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.
Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Вказана позиція узгоджується з практикою Верховного Суду в Постанові від 31.01.2018 у справі № 2а-5232/11/2670.
Отже, колегія суддів приходить до висновку щодо того, що обставини, встановлені у справі № 296/3470/17 не можуть стосуватись спору між Міністерством оборони України та ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги про неповноту поданого пакету документів ОСОБА_1 щодо призначення допомоги від 01.06.2017 року.
Міністерство оборони України зазначає, що на виконання рішення Корольовського районного суду Житомирської області від 23.05.2017 року по справі № 296/3470/17 ІНФОРМАЦІЯ_1 направив заяву ОСОБА_1 щодо призначення допомоги від 01.06.2017 року з неповним пакетом документів, передбачених пунктом Порядку № 975.
Згідно листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 03.07.2017 року № 248/3/6/2343 ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено, що поданий пакет документів не відповідає вимогам пункту 11 Порядку № 975, оскільки був відсутній документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння (лист військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03.02.2017 року № вс 640.
Скаржник наголошує, що протокол Центральної ВЛК засвідчує лише причинний зв`язок поранення (пов`язане з виконанням обов`язків військової служби чи не пов`язане). Тобто такий висновок був би наданий в тому числі і за наявності факту протиправного діяння з боку особи, а також у разі перебування особи у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння. Висновок спеціаліста у галузі медичної експертизи вказує лише на характер і давність тілесних ушкоджень, тобто імовірність спричинення рубців на тілі пораненням, яке могло мати місце під час проходження служби позивачем. Більше того, в п.11 Порядку № 975 серед документів, які заявнику необхідно подати для розгляду питання призначення Допомоги, постанова відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення зазначена окремо від документа, що свідчить про причини та обставини поранення. Тому це є два різні документи, які не можна ототожнювати і які не можуть замінювати один одного. З огляду на зазначене Комісія діяла в спосіб та у межі визначені законом і правомірно повернула документи для призначення Допомоги ОСОБА_1 на доопрацювання.
Колегія суддів проаналізувавши зазначені доводи зазначає наступне.
Як свідчать обставини справи, Позивач звернувся до Хорошівського РВК з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності. Вказані документи на виконання рішення суду по справі № 296/3470/17 Житомирським обласним військовим комісаріатом були направленні до Відповідача для розгляду по суті.
Разом з тим, Відповідачем необґрунтовано повернуто документи Позивача на доопрацювання з тих підстав, що Позивачем не подано документи, які свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми та каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тенісного ушкодження.
Такий висновок Відповідачем було зроблено без врахування положень абзацу 24 пункту 4.7 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років при призначенні пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.14р. № 530, яким передбачено, що на військовослужбовців строкової військової служби, стосовно яких винесена постанова ВЛК з формулюванням: «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», командир військової частини подає документи на МСЕК ТІЛЬКИ В ТОМУ РАЗІ, якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) не пов`язане із вчиненням військовослужбовцем злочину чи адміністративного порушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
Окрім того, згідно підпункту «Б» пункту 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом від 14.08.08р. № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.08р. за №1109/15800 (надалі - Положення № 402), причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва), пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, встановлюється У РАЗІ ЯКЩО ВОНИ НЕ Є НАСЛІДКОМ ПРОТИПРАВНОГО ДІЯННЯ.
Відповідно до п. 21.21 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд ВЛК з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі).
Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних ВЛК для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Відповідно до пункту 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Згідно висновку зазначеного у протоколі засідання Центральної військово-лікарської комісії по становленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишнього військовослужбовця № 4813 від 23.11.16 р., поранення (контузія) та захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с 18).
Вказаним протоколом встановлено безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між отриманими пораненнями під час проходження Позивачем строкової служби та їх наслідками що настали, що у свою чергу виключає висновок відповідача про те, що отримане порання пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тенісного ушкодження.
Як зазначив Вищий адміністративний суд України у судовому рішенні від 22.01.15 р. у справі 2-а-1626/12/1370, документом, який свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема, про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, можуть бути будь-які відомості, які свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва). Відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем документально підтверджено, що отримане ним захворювання безпосередньо пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, а тому відповідач не вмотивовано повернув документи на доопрацювання з підстав їх невідповідності вимогам Постанови від 25.12.13 р. № 975.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав та визнання дій протиправними та зобов`язання відповідача призначити та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи.

Доводи апелянта про порушення судом норм права у зв`язку з втручанням у дискреційні повноваження Відповідача колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, такими способами:
1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;
2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;
3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;
4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.
Отже, дискреційні повноваження - не можуть трактуватися як взагалі будь-які повноваження, коли орган державної влади приймає те або інше рішення. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення, кожне з яких є правомірним. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».
У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.
З цього висновку випливає, що у випадку, коли повноваження суб`єкта публічної адміністрації сформульовані через формулу дихотомії «задоволити-відмовити», а фактично законодавство не передбачає альтернативи рішення при зверненні особи у разі виконання нею вимог закону, будь-які дискусії про дискреційні повноваження стають безпредметними. Встановити наявність чи відсутність умов дії норми не можна відносити до адміністративного розсуду.
У даному випадку, Відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки у разі настання визначених законодавством умов, Відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - прийняти рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Судом встановлено, що Позивачем виконано усі умови, визначені законом для прийняття рішення, а тому суд, визнавши протиправними дії Відповідача правильно зобов`язав Відповідача призначити та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності другої групи.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine) , заява № 61406/00, п.59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі "Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07)
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "02" листопада 2017 р. без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "13" лютого 2018 р.