Справа № 2а-14194/12/2670
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

20 лютого 2018 року

Київ

справа №2а-14194/12/2670

адміністративне провадження №К/9901/2986/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Хохуляка В.В.,

суддів - Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

за участю: секретаря судового засідання: Лисенко О.М.,

представника позивача: Смосюка С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві на додаткову постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.12.2013 (суддя Келеберда В.І.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 (головуючий суддя - Старова Н.Е., судді: Мєцєнцев Є.І., Файдюк В.В.) у справі №2а-14194/12/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські інвестиційні системи» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

Додатковою постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2013 зобов'язано управління Державної казначейської служби України у м. Києві стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українській інвестиційні системи» (далі - ТОВ «Українській інвестиційні системи») судовий збір в сумі 2146,00 грн. з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання з рахунку Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Києва).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій ДПІ у Шевченківському районі м. Києва звернулась із касаційною скаргою до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати додаткову постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в ухваленні додаткового рішення.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ у Шевченківському районі м. Києва посилається на порушення судами застосування положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, відповідач зазначає, що законодавством України не передбачено механізму повернення коштів сплачених суб'єктами господарювання (позивачами по справах) у вигляді судового збору за рахунок бюджетних асигнувань органів державної податкової служби України територіальних органів шляхом безспірного списання з рахунків.

У запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Українській інвестиційні системи» зазначає, що додаткову постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2012 позовні вимоги ТОВ «Українській інвестиційні системи» задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 15.10.2012 № , № , № . Постанова набрала законної сили.

У зв'язку з тим, що при прийнятті зазначеної постанови судом першої інстанції не було вирішено питання про розподіл судових витрат, позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення на його користь судового збору.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України (в реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадку, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, про розподіл судових витрат.

Так, при зверненні до суду із позовною заявою ТОВ «Українській інвестиційні системи» було сплачено судовий збір в розмірі 2146,00 грн. згідно платіжного доручення від 16.10.2012 року №3497. Однак, при прийнятті постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.11.2012 року судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

За приписами частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України (в реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно з пунктом 21.3 статті 21 Податкового кодексу України (в реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) шкода, завдана неправомірними діями посадових осіб контролюючих органів, підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету, передбачених таким контролюючим органам.

Згідно з частиною першою статті 25 Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

За правилами статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання казначейством та його територіальними управліннями рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів (пункт 2 Порядку).

Абзацом третім пункту 26 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (в реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що судові витрати, штрафні санкції безспірно списуються за відповідним кодом економічної класифікації видатків бюджету. В разі коли у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів зазначений код не передбачений або за таким кодом до кінця бюджетного періоду сума бюджетних асигнувань менша, ніж сума списання, або відсутні відкриті асигнування, безспірне списання судових витрат, штрафів здійснюється за кодом економічної класифікації видатків бюджету, за яким здійснюється стягнення коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів.

Враховуючи положення наведених вище правових норм, суд вважає, що суд першої інстанцій, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про здійснення відшкодування позивачу судових витрат з Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання органом Державної казначейської служби України із рахунку ДПІ у Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною четвертою статті 351 цього Кодексу зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням другого абзацу її резолютивної частини у новій редакції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Додаткову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.12.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.06.2014 змінити, виклавши абзац другий її резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Державного бюджету України користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українській інвестиційні системи» витрати зі сплати судового збору в сумі 2146,00 грн. (дві тисячі сто сорок шість грн)».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.В. Хохуляк

Судді Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна