Справа № 826/16625/17
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 лютого 2018 року № 826/16625/17

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доДержавної фіскальної служби України
проскасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач) про скасування наказу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказ Державної фіскальної служби України від 05.12.2017 №221-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення» є незаконним, оскільки, на думку позивача, відповідачем при прийняті такого суворого стягнення не враховано поважність причин відсутності ОСОБА_1 на робочому місці та бездоганну службу протягом п'ятнадцяти років.

12.01.2018 Державною фіскальною службою України через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що оскаржуваний наказ є законним та прийнятий з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі проведеного Комісією дисциплінарного провадження, в якому розглянуті та враховані усі наявні матеріали дисциплінарної справи, а також пояснення позивача.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 12 КАС України адміністративну справу розглянуто в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Дослідивши обставини справи та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, позивач займає посаду головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів апарату Регуляторно-правового департаменту Державної фіскальної служби України, що належить до посад державної служби категорії «В».

25.07.2017 ОСОБА_1 подав заяву про надання частини щорічної оплачуваної відпустки терміном на 18 днів з 15.08.2017.

Наказом Державної фіскальної служби України від 28.07.2017 № 425-в позивачу надано частину основної щорічної відпустки тривалістю 18 календарних днів з 15.08.2017 по 02.09.2017 року за період роботи з 30.06.2016 по 29.06.2017 з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

При цьому, на період відпустки ОСОБА_1 випадав святковий день 24 серпня - День незалежності України, тому тривалість його відпустки збільшувалася на 1 календарний день, тобто до 02.09.2017. Отже, стати до роботи по закінченню відпустки позивач мав 04.09.2017.

Проте, 04.09.2017 ОСОБА_1 не з'явився на робоче місце та не повідомив про причини своєї відсутності безпосереднього керівника, про факт відсутності останнього на роботі (службі) було складено відповідні акти від 04.09.2017.

У подальшому, 05.09.2017 позивач про поважність причин своєї відсутності на службі 04 вересня 2017 року не повідомив керівництво.

Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ Державної фіскальної служби України стосовно ОСОБА_1 було відкрито дисциплінарне провадження.

Під час дисциплінарного провадження Комісією встановлено, що головним державним інспектором відділу супроводження судових спорів апарату Регуляторно-правового департаменту Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 вчинено дисциплінарний проступок, що полягає у прогулі державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, який мав місце 04.09.2017, у зв'язку з чим Комісією рекомендовано застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани.

Наказом Державної фіскальної служби України від 05.12.2017 № 221-де «Про накладення дисциплінарного стягнення» на підставі ст.ст. 65, 66, 77 Закону України «Про державну службу» ОСОБА_1 оголошено догану за вчинення прогулу без поважних причин.

Не погоджуючись з вищевказаним наказом, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у зв'язку зі вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, правовий статус державного службовця, його права та обов'язки урегульовані Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (Закон України № 889).

Положенням п. 1 ч. 1 ст. 61 Закону України № 889 встановлено, що службова дисципліна забезпечується шляхом дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України № 889 за невиконання або неналежне виконання посадових обов'язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст.65 Закону України № 889 визначено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Згідно з п.п. 2.5.10 п. 2.5 розділу ІІ Регламенту Державної фіскальної служби України, затвердженого наказом ДФС від 21.08.2014 №65, відповідно до ст. 56 Закону України № 889 тривалість робочого часу працівників Державної фіскальної служби України становить 40 годин на тиждень.

Відповідно до статті 57 Закону України № 889 державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю (стаття 59 Закону України № 889).

За приписами статті 78 - 1 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП) святкові і неробочі дні (стаття 73 цього Кодексу) при визначенні тривалості щорічних відпусток не враховуються.

Відповідно до статті 5 Закону України від 15 листопада 1996 року № 504/96-ВР «Про відпустки» тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та іншими нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.

Як вже зазначалося вище, наказом в.о. Голови Державної фіскальної служби України №425-в від 28.07.2017 позивачу надано відпустку тривалістю 18 календарних днів з 15.08.2017 по 02.09.2017.

У зв'язку з тим, що на період відпустки позивача випадав святковий день 24 серпня - День незалежності України, за правилами статті 78 - 1 КЗпП тривалість його відпустки збільшувалася на 1 календарний день, тобто до 02.09.2017. Отже, стати до роботи по закінченню відпустки ОСОБА_1 мав 04.09.2017.

04.09.2017 встановлено факт відсутності з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. на робочому місці (службі) головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів апарату Регуляторно-правового департаменту Державної фіскальної служби України ОСОБА_1, що підтверджується складеними актами від 04.09.2017.

В обґрунтування причин вищевказаного прогулу позивач, посилаючись на позицію Міністерства праці і соціальної політики України, викладену в листі від 17.06.2011 №190/13/116-11, вказує на те, що його відпустка має бути продовжена на один день, оскільки на період відпустки випадав святковий день 24 серпня - День незалежності України. А, отже, враховуючи вказану обставину, ОСОБА_1 вважає, що його першим робочим днем має бути саме 05.09.2017.

Однак, суд категорично сприймає доводи позивача стосовно розрахунку тривалості відпустки, адже, враховуючи власноруч написану та подану ОСОБА_1 заяву на відпустку з чітко вказаною кількістю календарних днів відпустки, та обізнаність позивача щодо специфіки виконуваної роботи, останній повинен був стати до роботи по закінченню відпустки саме 04.09.2017.

Стосовно посилань позивача на відсутність у нього мобільного зв'язку з 01.09.2017 по 05.09.2017 суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Начальником відділу супроводження судових спорів апарату Регуляторно-правового департаменту Щегловою Л.В. неодноразово здійснені спроби зв'язатися з позивачем за наявними контактними мобільними телефонами, проте останні були вимкнені.

В обґрунтування вказаного позивач посилається на форс мажорні обставини непереборної сили, які сталися у період відпустки, а саме на відключення у нього електроенергії та відповідно не можливість зарядити виключений телефон.

Проте, суд не приймає вказані доводи позивача, оскільки не вважає дані обставини поважними або таким, що мають непереборний характер.

Крім того, у клопотанні та додатках від 23.01.2018, що були надані суду, позивач посилається те, що з висновком дисциплінарної комісії його не було ознайомлено.

З даного приводу суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України №889 державний службовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1) надавати пояснення, а також відповідні документи та матеріали щодо обставин, які досліджуються; 2) порушувати клопотання про одержання і залучення до матеріалів нових документів, одержання додаткових пояснень осіб, які причетні до справи; 3) бути присутнім під час виконання відповідних заходів; 4) подавати в установленому порядку скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування.

В матеріалах справи наявні докази того, що позивач 05.12.2017 був ознайомлений з наказом №221-дс від 05.12.2017, який прийнятий, зокрема, на підставі подання Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справи ДФС від №1753/99-99-06/ДК. Фактів відмови відповідача у доступі до матеріалів Дисциплінарного провадження судом не встановлено.

Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін, а також матеріали дисциплінарного провадження, суд вважає, що оскаржуваний наказ Державної фіскальної служби України від 05.12.2017 №221-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення» прийнято на основі фактичних обставин, з дотриманням вимог чинного законодавства щодо застосування дисциплінарних стягнень до державних службовців, а тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно і всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12, 241-246, 255, 258, 262, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Шевченко