Справа № 800/191/17
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.02.2018 м. Київ П/9901/13/18 800/191/17
Верховний Суд у складі суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Данилевич Н.А.,

суддів - Бевзенка В.М.,

Білоуса О.В.,

Шарапи В.М.,

Желтобрюх І.Л.,

при секретарі - Шевчук К.В.,

за участю

позивача - ОСОБА_4,

представників відповідача - Бороха С.І., Карлаша Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України

про зобов'язання розглянути звернення, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія) про зобов'язання розглянути звернення від 30 березня 2017 року з урахуванням доповнень від 07 квітня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що після оприлюднення результатів виконання практичного завдання кандидатами на посаду судді до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду він виявив ознаки дискримінації, які полягають у застосуванні стосовно нього забороненого критерію оцінювання, у зв'язку з чим 30 березня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про перегляд рішення. 07 квітня 2017 року позивач надіслав до Комісії доповнення до звернення, яке отримано останньою 10 квітня 2017 року. Позивач зазначає, що його звернення належало розглянути негайно, протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання, з приводу чого вважає, що Комісія допустила протиправну бездіяльність. Таким чином, просив зобов'язати Вищу кваліфікаційну комісію суддів України розглянути його звернення від 30 березня 2017 року з урахуванням доповнень від 07 квітня 2017 року.

13 травня 2017 року судом відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 13 травня 2017 року та від 22 травня 2017 року позивачеві відмовлено в задоволенні клопотань про забезпечення позову.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначив, що від позивача на адресу Комісії надійшли заяви та доповнення до заяв за вх. №32дпс-362/16-Б/2, №32-дпс362/16-Б/3 від 03 квітня 2017 року, №32дпс-362/16-Б/4 від 04 квітня 2017 року, №32дпс-362/16-Б/5 від 07 квітня 2017 року, №32дпс-362/16-Б/6, №32дпс-362/16-Б/7 від 10 квітня 2017 року щодо перегляду рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яка оцінювала виконання практичного завдання кандидатами до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Однак, як вказує відповідач, такі рішення Комісії не можуть бути предметом судового розгляду, оскільки ані Законом України «Про судоустрій і статус суддів», ані Положенням Комісії не встановлено процедури перегляду, та навіть прийняття рішення колегією Комісії щодо визначення результатів виконаного кандидатами практичного завдання, як на тому наполягає позивач. Також відповідач зазначив, що 04 травня 2017 року за підписом в.о. Голови Комісії на адресу позивача була надіслана відповідь стосовно викладених у заявах обставин, а тому Комісією навіть не порушено строків надання відповіді, передбачених Законом України «Про звернення громадян». Таким чином, вважає, що позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Надав Суду пояснення, в яких зауважив на доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів встановила наступне.

30 березня 2017 року позивач звернувся до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України із заявою про перегляд рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яка оцінювала виконання практичного завдання кандидатами до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в якій просив переглянути рішення Комісії, яким надано оцінку виконання ним практичного завдання від 21 лютого 2017 року. Відповідно до експрес-накладної поштового відділення зазначена заява отримана відповідачем 31 березня 2017 року. Дана заява зареєстрована відповідачем 03 квітня 2017 року за вх. №32дпс-362/16-Б/2.

07 квітня 2017 року позивачем на адресу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України направлено доповнення до заяви про перегляд рішення колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яка оцінювала виконання практичного завдання кандидатами до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (від 30 березня 2017 року), які отримані Вищою кваліфікаційною комісією суддів України та зареєстровані 07 квітня 2017 року за вх. №32дпс-362/16-Б/5.

Листом від 03 травня 2017 року за №12.3/7-Б289700.17-1/11-55 Секретаріат уповноваженого Верховної Ради України з прав людини у відповідь на звернення ОСОБА_4 щодо тривалого нерозгляду Вищою кваліфікаційною комісією суддів України поданої ним заяви про перегляд рішення повідомив позивача, що копію його звернення надіслано до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України для здійснення відповідної перевірки та, за наявності підстав, вжиття заходів до розгляду заяви позивача та забезпечення його прав.

04 травня 2017 року Вищою кваліфікаційною комісією суддів України на заяви позивача від 29 березня, 10 та 13 квітня 2017 року листом №32дпс-362/16-Б/2 надано відповідь, в якій останнього повідомлено про те, що оприлюднення практичних робіт, виконаних іншими учасниками іспиту під час кваліфікаційного оцінювання, та надання оцінок членів колегії Комісії за виконане практичне завдання екзаменаційної відомості не вбачається можливим. Також в даній відповіді зазначено, що рішення Комісії можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених законом. Крім того, вказано, що чинним законодавством не передбачено процедури позасудового перегляду рішень Комісії.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення врегульовано Законом України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР.

Згідно ст. 1 цього Закону громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 даного Закону встановлено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до приписів ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» звернення може бути усним чи письмовим.

Згідно ст. 12 зазначеного Закону дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

У відповідності до преамбули Закону України «Прос судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною 1 ст. 92 Закону №1402-VIII вища кваліфікаційна комісія суддів України є державним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 84 Закону №1402-VIII вища кваліфікаційна комісія суддів України протягом трьох місяців з дня надходження відповідної письмової заяви ухвалює рішення про призначення кваліфікаційного оцінювання, крім випадку проведення кваліфікаційного оцінювання у зв'язку з накладенням дисциплінарного стягнення чи інших випадків, визначених законом.

За результатами проведення кваліфікаційного оцінювання Вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 88 Закону №1402-VIII вища кваліфікаційна комісія суддів України ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.

Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на наділення Комісії правом перегляду рішення її колегії відповідно до приписів ч. 4 ст. 101 Закону №1402-VIII.

Зазначена норма передбачає, що палати та колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ухвалюють свої рішення від імені Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, зазначаючи склад палати чи колегії, який розглядав конкретну справу.

Вища кваліфікаційна комісія суддів України може переглядати рішення, прийняті палатою чи колегією, щодо допуску до конкурсу або добору.

Тобто, перегляд рішень Вищою кваліфікаційною комісією суддів України передбачений лише щодо рішень, прийнятих її палатою чи колегією на стадії допуску до конкурсу або добору.

Колегія суддів зазначає, що Закон №1402-VIII не містить положень стосовно перегляду Комісією ухвалених нею рішень за результатами проведеного кваліфікаційного оцінювання суддів, а передбачає можливість оскарження таких рішень.

У відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Беручи до уваги зміст викладених ОСОБА_4 позовних вимог до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України колегія суддів вважає їх необґрунтованими та безпідставними, оскільки відповідь на звернення позивача надана останньому в передбаченому законом порядку.

При цьому, Суд зауважує, що позивач не оскаржує необґрунтованість або неповноту розгляду його звернення, дії відповідача щодо несвоєчасного, на думку позивача, надання відповіді на звернення, зазначені обставини не досліджуються Судом при розгляді даної справи.

Водночас, аналізуючи зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, вбачається незгода позивача саме з нормами Закону №1402-VIII щодо проведення кваліфікаційного оцінювання, його критеріями, їх співвідношенням та засобами встановлення відповідності судді таким критеріям.

Однак, суд критично ставиться до доводів, в яких позивач висловлює незгоду з процедурою проведення конкурсу до Верховного Суду та прийнятим відносно нього рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, яким оцінено виконання ОСОБА_4 практичного завдання під час проходження конкурсу до Верховного Суду, оскільки вказані обставини не стосуються предмету спору та не можуть досліджуватись в рамках розгляду даної адміністративної справи.

До того ж, Суд вважає безпідставним та необґрунтованими твердження ОСОБА_4 стосовно обов'язковості розгляду його звернення, передбаченої Законом України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в України», оскільки, як вже зазначалось Судом, відповідачем звернення ОСОБА_4 вже розглянуто.

Крім того, Суд враховує, що в наданих під час судового розгляду даної справи додаткових поясненнях від 03 липня 2017 року позивач чітко зазначив, що ніяким чином не змінює позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні.

Колегія суддів зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, Суд дійшов висновку про відсутність у позивача порушеного права, що дає підстави вважати заявлені ним позовні вимоги безпідставними та невмотивованими.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 139, 244-250, 255, 266, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1; 25006, АДРЕСА_1) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (, 01601, м. Київ, вул. Липська, б. 18/5) про зобов'язання розглянути звернення - відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 08 лютого 2018 року.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2018 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Н.А. Данилевич

Судді В. М. Бевзенко

В.М. Шарапа

О.В. Білоус

І.Л. Желтобрюх