Справа № 826/13576/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/13576/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Еко ХХІ століття»
до1. Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), 2. Департаменту містобудування та архітектури Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання незаконним та скасування розпорядження в частині, зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко ХХІ століття» (далі - ТОВ «Еко ХХІ століття», позивач) з адміністративним позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 1), Департаменту містобудування та архітектури Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 2) (з урахування заяви про уточнення) про:

- визнання незаконним і нечинним з моменту прийняття розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15.07.2016 року № 548 в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» у видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами за поданими заявами;

- зобов'язання Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» дозволи на розміщення зовнішньої реклами у місті Києві відповідно до принципу мовчазної згоди згідно поданих заяв та отриманих описів за наступними адресами:

ь Голосіївський район, вул. Академіка Заболотного (заява № 01115-01) з 17 червня 2016 року на необмежений строк;

ь Подільський район, вул. Набережно-Хрещатицька, за парканом Київмлину (заява №01115-01);

ь Голосіївський район, вул. Саперно-Слобідська (заява № 01323-01);

ь Голосіївський район, вул. Саперно-Слобідська, 160 м від Саперно-Слобідського проїзду (заява № 1301-01);

ь Голосіївський район, вул. Саперно-Слобідська (заява № 01301-01);

ь Дніпровський район, вул. Челябінська/вул. Каховська (заява № 01301-01);

ь Дніпровський район, вул. Микільсько-Слобідська, 2-в, навпроти (заява № 01301-01);

ь Дніпровський район, вул. Євгена Сверстюка (вул. Марини Рискової), 25 (заява № 01115-01);

ь Дарницький район, вул. Лариси Руденко, 7 (заява № 01115-01);

ь Дарницький район, вул. Здолбунівська, 9 (заява № 01115-01);

ь Дніпровський район, вул. Євгена Сверстюка (вул. Марини Раскової), 23 (заява №01115-01);

ь Подільський район, просп. Правди, 80 (заява № 01309-01);

ь Дарницький район, вул. Ревуцького, 38 (заява № 01309-01);

ь Дарницький район, вул. Ревуцького, 18 (заява № 01309-01);

ь Деснянський район, вул. Закревського Миколи, 2-а (заява № 01309-01);

ь Дніпровський район, вул. Олександра Мильчакова, 8, на розподільнику (заява № 01323-01);

ь Дніпровський район, площа Пантелеймона Куліша ( площа Луначарського) (заява №01323-01) з 16 червня 2016 року на необмежений строк.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ним було подано до дозвільного органу заяви про надання дозвільних документів, а саме дозволів на розміщення зовнішньоекономічної реклами із зазначеними адресами, втім відповідачем 1 прийнято Розпорядження від 15.07.2015 року № 548, яким позивачу було відмовлено у видані дозволів.

Позивач вважає вказане розпорядження незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в ньому не міститься жодної із встановлених Законом підстав для відмови у видачі дозволів. Також, не визначена підстава для відмови і стосовно кожної конкретної дозвільної справи, наведеної у розпорядженні. А отже, відповідачем 1 порушено норми ч. 1 ст. 4, ч. 5. ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», і прийнято незаконне рішення.

При цьому, позивач також зазначає, що оскільки у визначений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не було видано та не було йому направлено, відмітки про прийняття заяв позивача 02 червня 2016 року і 03 червня 2016 року є підтвердженням подання цієї заяви у вказаний день робочому органу. А відтак згідно з принципом мовчазної згоди, передбаченим ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», дозволи на розміщення позивачем носіїв зовнішньої реклами за вказаними у поданих заявах за адресами вважається виданими 16 червня 2016 року та 17 червня 2016 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача 1 проти задоволення адміністративного позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, обґрунтовуючи тим, що прийняття розпорядження про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами є його правом, а не його обов'язком. Так само, як і є правом робочого органу (відповідача 2) надання позитивних пропозицій щодо надання заявникові документу дозвільного характеру.

Крім того, позитивний висновок (пропозиція, розпорядження про надання дозволу) можливе лише у разі, коли подані заявником документи відповідають усім встановленим вимогам щодо надання дозволу на право на провадження певних дій. Чинне законодавство не передбачає обов'язку дозвільних органів надати документ дозвільного характеру виключно на тій підставі, що ним поданий тільки повний перелік необхідних документів.

Крім того, на думку відповідача, ним не було допущено порушень вимог Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», оскільки Законами України «Про рекламу», «Про благоустрій населених пунктів» та «Про місцеве самоврядування в Україні», які є спеціальними законодавчими актами, що регулюють спірні правовідносини у сфері розміщення зовнішньої реклами, не встановлено граничних строків для прийняття виконавчим органом місцевої ради рішення про надання права на встановлення такого елементу благоустрою, як засоби зовнішньої реклами. Крім того, як стверджує представник відповідача, наведеними спеціальними законами не передбачено процедури видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами за принципом мовчазної згоди.

Представник Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) в судове засідання не прибув, письмових заперечень проти адміністративного позову до суду подано не було.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Враховуючи те, що 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція КАС України, слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України (в редакції з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. Таким чином, справа розглядається з урахуванням положень пункту 10 ч. 1 ст. 4, ч. 5 ст. 250 КАС України.

Розглянувши подані документи та матеріали, враховуючи пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

02 червня 2016 року ТОВ «Еко ХХІ століття» подано до робочого органу (дозвільного органу) - Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради заяви на отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами за наступними адресами:

- Голосіївський район, вул. Саперно-Слобідська (заява № 01323-01);

- Голосіївський район, вул. Саперно-Слобідська, 160 м від Саперно-Слобідського проїзду (заява № 1301-01);

- Голосіївський район, вул. Саперно-Слобідська, 160 м від Саперно-Слобідського проїзду (заява № 1301-01);

- Голосіївський район, вул. Саперно-Слобідська (заява № 01301-01);

- Дніпровський район, вул. Челябінська/вул. Каховська (заява № 01301-01);

- Дніпровський район, вул. Микільсько-Слобідська, 2-в, навпроти (заява № 01301-01);

- Дніпровський район, вул. Євгена Сверстюка (вул. Марини Рискової), 25 (заява № 01115-01);

- Дарницький район, вул. Лариси Руденко, 7 (заява № 01115-01);

- Дарницький район, вул. Здолбунівська, 9 (заява № 01115-01);

- Дніпровський район, вул. Євгена Сверстюка (вул. Марини Раскової), 23 (заява №01115-01);

- Подільський район, просп. Правди, 80 (заява № 01309-01);

- Дарницький район, вул. Ревуцького, 38 (заява № 01309-01);

- Дарницький район, вул. Ревуцького, 18 (заява № 01309-01);

- Деснянський район, вул. Закревського Миколи, 2-а (заява № 01309-01);

- Дніпровський район, вул. Олександра Мильчакова, 8, на розподільнику (заява № 01323-01);

- Дніпровський район, площа Пантелеймона Куліша ( площа Луначарського) (заява №01323-01).

У той же час, 03 червня 2016 року ТОВ «Еко ХХІ століття» подано до робочого органу (дозвільного органу) - Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради заяви на отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами за адресами:

- Голосіївський район, вул. Академіка Заболотного (заява № 01115-01);

- Подільський район, вул. Набережно-Хрещатицька, за парканом Київмлину (заява №01115-01).

До заяв подано фотокартку та комп'ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів), на якому планується розташування рекламного засобу, та ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням, завірений підписами та печаткою розробника.

Вказані документи прийняті відповідальним працівником міського дозвільного центру, що підтверджується описами документів, що надані до ЦНАП суб'єктом господарювання, громадянином для виконання адміністративних послуг.

15.07.2016 року Виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) прийнято Розпорядження №548 про відмову в наданні дозволів на розміщення зовнішньої реклами згідно з додатком до цього розпорядження у кількості 298 дозволів.

Так, згідно п. 251-252, п. 259-273, Додатку до Розпорядження № 548, ТОВ «Еко ХХІ століття» відмовлено у наданні дозволу на розміщення рекламних щитів, що стоять окремо (суцільний щит) та розміщення рекламних щитів, що стоять окремо (призматрон) за адресами вказаними у вищезазначених заявах.

Незгода з вказаним Розпорядженням, обумовила позивача на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень статті 1 Закону України "Про рекламу" (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного розпорядження), зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною першою статті 16 Закону України "Про рекламу" визначено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України "Про рекламу" зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам: розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків; освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири житлових будинків; фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені; опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі; нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття; у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.

Перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений у частинах 3 і 4 вказаної статті Закону, та є вичерпним.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, правовідносини, що виникають у зв'язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, врегульовані Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067(надалі по тексту - Типові правила).

Відповідно до пункту 1 Типових правил вони також визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Пунктами 2, 3, 5, 6 і 9 Типових правил (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган). Робочий орган не вправі подавати заяву та одержувати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами.

До повноважень робочого органу, зокрема, належать: розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії; підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні; видача дозволу на підставі рішення виконавчого органу ради. Робочий орган здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Для одержання дозволу заявник подає робочому органу заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: фотокартка або комп'ютерний макет місця (розміром не менш як 6 х 9 сантиметрів), на якому планується розташування рекламного засобу, та ескіз рекламного засобу з конструктивним рішенням.

Процедура розгляду заяв на одержання дозволу на розміщення зовнішньої реклами, оформлення такого дозволу та прийняття виконавчим органом ради у встановлений строк рішення про надання дозволу передбачена у пунктах 10 - 20 Типових правил. Зокрема, пунктами 19, 20 Типових правил встановлено, що робочий орган протягом не більш як двох робочих днів з дати одержання від органів та осіб, з якими погоджується видача дозволу, подає виконавчому органу ради пропозиції та проект відповідного рішення.

Виконавчий орган ради протягом одного робочого дня з дати одержання зазначених пропозицій приймає рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні.

Як зазначено у пунктах 23, 24 Типових правил дозвіл надається строком на п'ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві.

Виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламного засобу.

У відповідності до положень пункту 1.3 Порядку розміщення реклами у місті Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради № 37/6253 від 22.09.2011р. (надалі - Порядок) дозвільний орган - Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), яке уповноважене виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) виконувати покладені на нього функції (у сфері розміщення зовнішньої реклами та реклами на транспорті, у ліфтах комунальної власності територіальної громади міста Києва), передбачені цим Порядком та Положенням про Департамент містобудування та архітектури.

Згідно з підпунктами 2.1.4 та 2.1.6. пункту 2.1 вказаного Порядку, дозвільний орган: реєструє та розглядає заяви розповсюджувачів реклами щодо надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу, скасування та продовження строку його дії; здійснює підготовку та подає в установленому порядку проекти розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання дозволу, відмову у його наданні, продовження строку дії дозволу, відмову у його продовженні або скасування дозволу.

Суд звертає увагу, що згідно з Регламентом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської ради від 08 жовтня 2013 року №1810 (далі по тексту - Регламент), виконавчим органом Київської міської ради є Київська міська державна адміністрація, яка паралельно виконує функції державної виконавчої влади, що є особливістю здійснення виконавчої влади в місті Києві.

Згідно з пунктом 1.1 Регламенту виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на основі та на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України та інших актів законодавства України, а також за власною ініціативою видає розпорядження в межах функцій органу місцевого самоврядування та функцій місцевого органу виконавчої влади.

Таким чином, з наведеного в сукупності вбачається, що рішення (розпорядження) про видачу дозволу або про відмову у його видачі за результатом розгляду документів приймається виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) на підставі пропозицій, отриманих від дозвільного органу.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 15 липня 2016 року № 548 було відмовлено в наданні дозволів на розміщення зовнішньої реклами за адресами згідно поданих заяв.

При цьому, суд зазначає, що з оскаржуване Розпорядження прийнято на підставі законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про рекламу», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067; розділу II Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №37/6253; Концепції розвитку зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженої рішенням Київської міської ради від 26 січня 2012 року №20/7357.

Втім, вказане Розпорядження не містить визначення конкретних причин відмови позивачу у видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами та конкретних норм законодавства, які слугували для такої відмови.

Так само під час судового розгляду причини для відмови на розміщення зовнішньої реклами відповідачем 1 не наводились.

В ході розгляду справи відповідачами також не доведено, а судом не встановлено недостатності чи невідповідності поданих позивачем документів, невідповідності місць розташування та типу РЗ схемі розміщення рекламоносіїв, невідповідності технологічній схемі (конструктивній) схемі РЗ, інших обставин порушення позивачем Порядку розміщення реклами в м. Києві, які б могли слугувати підставою для відмови у видачі таких дозволу.

Натомість, наявними у справі доказами підтверджується, що згідно з описами документів, прийнятих від ТОВ «Еко ХХІ століття» останнє з метою отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами подало відповідачу повний пакет документів.

Зважаючи на викладене вище, судом не беруться до уваги викладені в письмовому запереченні проти позову доводи відповідача 1, зокрема щодо відсутності у відповідача обов'язку по видачі розпорядження про надання дозволу на розміщення зовнішньоекономічної реклами та ненадання позивачем доказів, які б підтверджували відповідність поданих позивачем документів, документам, що подавалися відповідачу, оскільки такі факти не підтверджуються документально та нормативно і не доводять правомірності відмови позивачу у видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

Таким чином, беручи до уваги те, що згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення правомірності свого рішення покладається саме на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачами підстав для відмови у видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваного розпорядження та необхідності скасування його в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» у видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами за поданими заявами.

У той же час, щодо вимоги позивача про зобов'язання Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» дозволи на розміщення зовнішньої реклами у місті Києві відповідно до принципу «мовчазної згоди» згідно поданих заяв та отриманих описів, суд зазначає наступне.

Згідно із абз. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 6 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

У разі якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності. Копія заяви (опису прийнятих документів) з відміткою про дату їх прийняття є підтвердженням подачі заяви та документів адміністратору або дозвільному органу.

Днем видачі документа дозвільного характеру вважається останній день строку розгляду заяви дозвільним органом, передбаченого законом.

Згідно з абз. 7 ч. 5 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» письмове повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру надається суб'єкту господарювання особисто або надсилається поштовим відправленням з описом вкладення або у випадках, передбачених законом, - в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови у строк, встановлений для видачі документа дозвільного характеру.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи викладене вище, та той факт, що у оскаржуваному рішенні та у запереченнях відповідача не зазначені підстави відмови у наданні дозволу на розміщення реклами, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено те, що ним досліджувались та оцінювались документи, які надав позивач для отримання дозволу на розміщення реклами.

Суд вважає, що позивачем та відповідачем не надано доказів, на підставі яких можливо б було зробити висновок про те, чи в повній мірі виконано позивачем всі умови, визначені законом для отримання дозволу на розміщення реклами.

При цьому, суд бере до уваги те, що пакет документів відсутній у відповідача, оскільки повернутий позивачу після прийняття оскаржуваного рішення, а позивач ухилився від реалізації свого права щодо надання зазначених документів суду для дослідження.

Суд враховує, що відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України на суб'єкта владних повноважень покладається лише обов'язок довести законність своїх рішень, дій, бездіяльності, але якщо у відповідача об'єктивно відсутні матеріали на підставі яких приймалося оскаржуване рішення, то надати їх мав право позивач на виконання ухвали суду від 31 серпня 2016 року.

За вказаних обставин, суд без дослідження вказаних документів позбавлений можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення щодо позивача.

А тому, враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне визначити спосіб захисту порушеного права позивача, шляхом зобов'язання виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) повторно розглянути питання ТОВ «Еко XXI століття» у видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами за поданими заявами у відповідності до вимог Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №37/6253 та прийняти вмотивоване рішення, із зазначенням обставин та підстав його прийняття.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 15 липня 2016 року № 548 «Про відмову у наданні дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» у видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами за поданими заявами.

3. Зобов'язати Виконавчий орган Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повторно розглянути питання щодо видачі Товариству з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» дозволів на розміщення зовнішньої реклами за поданими заявами у відповідності до вимог Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №37/6253, з урахуванням правової оцінки суду, наданої ним у цьому рішенні.

4. В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» відмовити.

6. Присудити з бюджетних асигнувань Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко XXI століття» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін