Справа № 820/2929/17
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

08 лютого 2018 р. № 820/2929/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання Кононовій О.О.,

за участю представників сторін: не зявилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом

до третя особа: проОСОБА_1 Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 ОСОБА_3 скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1В.) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач, приватний нотаріус ОСОБА_2, державний реєстратор), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд, скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 від 19.05.2016 року, прийняте на підставі договору відступлення права вимоги за договором позики від 21.09.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позивачка - ОСОБА_1 звернулася до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_2, на що отримала рішення державного реєстратора про відмову. Під час розгляду заяви державним реєстратором були проведені консолідовані пошуки та встановлено, що в актуальному стані, реєстрація прав власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3

Проте, на момент прийняття оскаржуваного рішення, в провадженні Московського районного суду м. Харкова розглядалась цивільна справа про визнання правочинів недійсними, предметом якої був договір відступлення права вимоги за договором позики від 21.09.2012 року, що був укладений із численними порушеннями вимог закону, тобто був спір про право та спір щодо законності документу на підставі якого було вчинено реєстрацію.

Як стверджує позивач, ОСОБА_3 приховав від державного реєстратора наявність спору, а реєстратор не вжив всіх можливих заходів передбачених законом для перевірки наявності суперечностей.

Також позивач зазначила, що разом з сином ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова. Рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2 під час спору та за наявності суперечностей, тобто із порушенням. Це рішення унеможливлює виконання рішення Московського районного суду м. Харкова, яке є обов'язковим.

Відповідач до суду письмових заперечень проти позову або відзиву на позов не направляв, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи не подавав, у судові засідання не зявлявся, представника не направляв.

Під час розгляду справи було залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (61166, АДРЕСА_5).

Третя особа, до суду письмових заперечень проти позову або відзиву на позов не направляв, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи не подавав, у судові засідання не зявлявся, представника не направляв.

Розглянувши надані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановила наступне.

Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду від 12.09.2016 року, яке набрало законної сили 21.11.2016 року, по справі № 643/13790/15-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання правочину удаваним та витребування майна з чужого незаконного володіння, позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним Договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 12 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 2/3 частини квартири № 3, що в будинку № 15 по вул. Роднікова в м. Харкові (а.с. 39-41).

Також судом встановлено, що 24 листопада 2010 року ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (Боржники) з ОСОБА_10 (первісний кредитор) був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований нею в реєстрі за № 4289(т. 2, а.с. 16).

За зазначеним Договором, боржниками отримані від первісного кредитора валютні цінності у вигляді та в натурі на суму 22 520 (двадцять дві тисячі п'ятсот двадцять) доларів США, які боржники зобов'язалися повернути первісному кредиторові у визначеному договором порядку та строки, але не пізніше 24 листопада 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобовязань між ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (Боржники) з ОСОБА_10 (первісний кредитор) був укладений іпотечний договір № 4299 від 24 листопада, предметом якого була квартира № 3, що знаходиться по вул. Родниковій, 15, у місті Харкові (т. 2, а.с. 17).

21 вересня 2012 року між первісним кредитором ОСОБА_10 (первісний кредитор) з однієї сторони та ОСОБА_3 (новий кредитор), був укладений договір відступлення права вимоги за договором позики № 2897 та відступлення прав за іпотечним договором № 2899, посвідченні ПН ХМНО ОСОБА_11 І, та зареєстрований нею в реєстрі (а.с. 75, 76).

За зазначеним договором відступлення права вимоги первісний кредитор здійснив відступлення новому кредитору прав кредитора за договором позики, укладеним боржниками із первісним кредитором, посвідченим ПН ХМНО ОСОБА_11 24 листопада 2010 року за реєстровим № 4289.

У зв'язку з цим, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, новий кредитор ОСОБА_3 набув відносно боржників права вимоги за договором позики і отримання від них позичених у первісного кредитора коштів.

На адресу боржників новим кредитором було надіслано вимогу про усунення порушення основного зобов'язання із зазначенням стислого змісту порушених зобов'язань, вимогою про виконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк, попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання (в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку») та з одночасною вимогою про добровільне звільнення житлового приміщення (квартири), є що предметом іпотеки в порядку ч. чі 2,3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» (т. 2, а.с. 25-30).

Згідно витребуваних у Приватного нотаріуса Київського міського округу ОСОБА_2 копій матеріалів реєстраційної справи, на підставі яких було прийнято рішення про державну реєстрацію прав власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 від 19.05.2016 року, судом встановлено, що зазначена вимога боржниками не була отримана, про що свідчать копії повідомлень про вручення поштових відправлень (т. 2, а.с. 31-43).

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд встановив наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що державні органи, їх посадові особи діють на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Правові засади та процедури державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також процедура ведення Державного реєстру прав регулюються Законом, Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі Порядок № 1127) та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (далі Порядок № 1141), якими, зокрема, визначено таке.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Внесення відомостей до Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених Законом.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор прав на нерухоме майно встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону державна реєстрація прав передбачає, зокрема, прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор, зокрема, відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав та присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав.

Державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 24 Закону встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, зокрема, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Порядком № 1127 визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до Порядку № 1127 для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені Порядком.

З поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа субєкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав.

Під час проведення державної реєстрації прав державний реєстратор використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав.

У разі проведення державної реєстрації права власності на окремий індивідуально визначений обєкт нерухомого майна, обєкт незавершеного будівництва вперше, у тому числі у результаті поділу, виділу частки з обєкта нерухомого майна або обєднання обєктів нерухомого майна, державний реєстратор за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав відкриває новий розділ у цьому Реєстрі з присвоєнням реєстраційного номера обєкту нерухомого майна, обєкту незавершеного будівництва та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

За наявності зареєстрованих речових прав на такий обєкт нерухомого майна, обєкт незавершеного будівництва або обтяжень таких прав у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек державний реєстратор одночасно з відкриттям розділу у Державному реєстрі прав переносить такі відомості про речові права на таке майно та їх обтяження, про субєктів цих прав до відповідного відкритого розділу.

Пунктом 57 Порядку № 1127 з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку» встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Порядком № 1141 визначено процедуру ведення Державного реєстру прав.

Відповідно до Порядку № 1141 на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав.

Розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше.

Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про:

нерухоме майно;

право власності та суб'єкта цього права;

інші речові права та суб'єкта цих прав;

обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав.

Після відкриття державним реєстратором розділу Державного реєстру прав та внесення до нього запису державний реєстратор присвоює об'єкту нерухомого майна реєстраційний номер.

Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна є ідентифікатором розділу Державного реєстру прав, відкритого державним реєстратором на такий об'єкт.

Після внесення державним реєстратором запису про речове право на нерухоме майно, обтяження такого права до Державного реєстру прав такому запису присвоюється номер, який є його ідентифікатором.

Отже, враховуючи наведене суд погоджується тим, що приватним нотаріусом ОСОБА_2 не було належним чином встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, оскільки ним було проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на квартиру на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (фактично договору іпотеки) шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за відсутності передбачених законодавством документів, необхідних для проведення такої державної реєстрації прав відповідно до пункту 57 Порядку № 1127, а саме: за відсутності документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Доказів зворотнього матеріали справи не містять, відповідачем та третьою особою не надано, а судом, під час розгляду справи не добуто.

Крім того, як зазначалося раніше, рішенням Московського районного суду від 12.09.2016 року, яке набрало законної сили 21.11.2016 року, по справі № 643/13790/15-ц за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання правочину удаваним та витребування майна з чужого незаконного володіння, позовні вимоги задоволено та визнано недійсним Договір дарування 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 від 12 липня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Безумовно це правило стосується і нікчемних, і оспорюваних правочинів. Будь-яка альтернатива цьому правилу не встановлена.

Також суд зазначає, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч. 1 ст.); жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 90); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 90).

Враховуючи, що судом встановлено порушення відповідачем діючого законодавства під час прийняття оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (61083, АДРЕСА_6) до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119, оф.12), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 (61166, АДРЕСА_7) про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29754524 від 25 травня 2016 року на квартиру АДРЕСА_8 за ОСОБА_3, прийнятого на підставі договору відступлення права вимоги за договором позики від 21 вересня 2012 року.

Стягнути з державного реєстратора - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119, оф.12) на користь ОСОБА_1 (61083, АДРЕСА_6) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн. (шістсот сорок гривень).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 14 лютого 2018 року.

Суддя Бадюков Ю.В.