Справа № 2а/2370/8609/11
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Київ

13.02.2018 К/9901/472/18 2а/2370/8609/11
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.,

суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,

при секретарі судового засідання Гутніченко А.М.

за участю представників:

від позивача - Єфименко Н.О. за дов. від 13.11.2017 р. № 706,

від відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року (судді: Сорочко Є.О., Горбань Н.І., Межевич М.В.) у справі №2а/2370/8609/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

у с т а н о в и в :

У грудні 2011 року Публічне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.07.2011 р. №.

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 26 січня 2012 року відмовив у задоволенні адміністративного позову повністю з огляду на не підтвердження факту реального здійснення між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фордінвестплюс» господарських операцій, у зв'язку з чим висновок податкового органу про порушення позивачем п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. №168/97-ВР є правомірним.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 17 січня 2013 року скасував постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26.01.2012 р. та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.07.2011 р. №.

Суд апеляційної інстанції навпаки, дійшов висновку про правомірне формування позивачем податкового кредиту та безпідставність визначення грошового зобов'язання з податку на додану вартість спірним податковим повідомленням - рішенням відповідача.

Судами встановлено, що відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за результатами взаємовідносин із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фордінвестплюс» за грудень 2010 року, за результатами якої складено акт № 1769/23-2/00204033 від 13.07.2011 р. (далі - акт перевірки).

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 2 091 776,00 (1 673 421,00 грн. - основний платіж, 418 355,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції). Правовою підставою визначення податку на додану вартість податковим повідомленням - рішенням наведені норми підпункту 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Штрафні (фінансові) санкції застосовані відповідно до п.123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Як правильно встановили суди попередніх інстанцій, склад податкового правопорушення за висновком акту перевірки полягає у протиправному включенні позивачем до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних на його адресу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фордінвестплюс».

В поданій касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить його рішення скасувати та залишити в силі постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26.01.2012 р.

Представник Товариства під час розгляду справи в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги податкового органу заперечувала, просила рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. Представник податкового органу до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Підпункт 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону № 168/97-ВР визначає, що податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Аналіз наведеної норми доводить, що підставою формування податкового кредиту є придбання, зокрема послуг з певною метою, а саме метою їх використання у межах господарської діяльності платника податків.

Як правильно встановили суди попередніх інстанцій позивачем, як замовником, податковий кредит сформований по факту отримання рекламних послуг в межах договору від 01.10.2010р.№01/10 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фордінвестплюс», пунктом 2.1 якого наведений перелік рекламних послуг та рекламних дій. Єдиним документом наданим на виконання послуг є акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), яким визначено загальну вартість робіт (послуг) без ПДВ 8367105,81 грн., ПДВ - 1673421грн. 16 коп., із зазначенням підготовка рекламних послуг 3472500 грн., комплекс рекламних дій 4894605 грн. 81 коп.(а.с.22).

Податковий кредит сформований за двома податковими накладними №031205 від 03.12.2010р., якою за підготовку рекламних послуг на суму 3472500 грн., сформовано податкового кредиту 694500 грн., №271213 від 27.12.2010р. за комплекс рекламних дій у сумі 4170124 грн. 48 коп., сформовано податковий кредит у розмірі 829875 грн. 52 коп. Податок на рекламу сплачений у сумі 24473 грн.03 коп. (а. с. 23,24).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання у тому числі послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення відповідних операцій первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV) визначено, що первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Як з'ясовано апеляційним судом, на підтвердження реального характеру проведених послуг позивачем долучено до матеріалів справи акти виконаних робіт та звіти про результати наданих послуг. Обсяги та види фактичних робіт (послуг), що надано виконавцем, зазначені у звіті по маркетинговим діям з наявною калькуляцією, відповідно до звіту виконавцем фактично надано рекламні послуги (розробка оригіналів макетів, друк поліграфічної продукції, збір даних, форматування бази даних, доставка рекламних матеріалів споживачам замовника тощо), є неприйнятними з огляду на те, що Звіт №1 по маркетинговим діям не отримує в собі сутності операцій та їх вартості (а. с. 41-49), а відповідачем, у свою чергу, будь-яких доказів на спростування перелічених операцій не подано.

Надані позивачем акти мають формальній характер, і не дають змоги зрозуміти, які фактично послуги надані.

Під час розгляду справи судовими інстанціями не досліджено, чи використовувались рекламні послуги в оподаткованих господарських операціях. Поза увагою залишене дослідження можливої (граничної) суми використання на рекламу, а саме не більше двох відсотків від оподаткованого прибутку платника податку за попередній звітний (податковий) рік відповідно до пп.5.4.4 п.5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», чинного на час спірних правовідносин.

Позивачем, як платником податків не доведений зв'язок витрат з основною діяльністю, обов'язок доведення якого покладається на платника податку відповідно до п.5.4 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», якою на час здійснення спірних правовідносин врегульовані особливості віднесення витрат подвійного оподаткування до складу валових витрат платника податку.

Постачання електроенергії та теплоенергії, виробництво та реалізація яких складає 97,9% в загальному об'ємі реалізації позивача, факт використання рекламних та маркетингових послуг, як витрат на збут, не досліджений судами взагалі.

Зазначене вище свідчить, що суди встановили обставини, які мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, що є порушенням норм процесуального права, яке унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та є підставою для скасування цих рішень і направлення справи на новий судовий розгляд відповідно до статті 353 КАС України.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Черкасах Черкаської області Державної податкової служби задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 26 січня 2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2013 року у справі №2а/2370/8609/2011 скасувати.

Справу №2а/2370/8609/2011 направити до Черкаського окружного адміністративного суду на новий судовий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф.Ханова

Судді І.А.Васильєва

В.П.Юрченко