Справа № 825/1988/17
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 825/1988/17 Суддя суду першої інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Земляної Г.В.,

Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року, що прийнята о 11 год. 23 хв. у місті Чернігів, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ніжинської ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області № 16578-17 від 26.06.2015; зобов'язати відповідача повернути позивачу сплачений ним податок в сумі 25 000 грн.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області форми "Ф" № 16578-17 від 26.06.2015. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що транспортний податок підлягав справлянню у 2015 році.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 є власником автомобіля марки Toyota Land Cruiser Prado, 2011 року випуску, з об'ємом двигуна 3956 смі, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ніжинською об'єднаною державної податковою інспекцією ГУ ДФС в Чернігівській області було винесено податкове повідомлення-рішення № 16578-17 від 26.06.2015, яким ОСОБА_4 нараховано податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25 000 грн.

Позивачем було сплачено зазначений податок в повному обсязі, що підтверджується довідкою Ніжинської ОДПІ від 27.10.2017 № 87/Т/25-13-07-033 (а.с. 12).

Проте, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення № 16578-17 від 26.06.2015 протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України(у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК) з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Оскільки відповідач не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, що суд апеляційної інстанції в цій частині оскаржуване рішення не переглядає у відповідності до частин першої та третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), який набув чинності з 01 січня 2015 року, статтю 267 ПК, якою передбачено сплату транспортного податку, було викладено у новій редакції.

Так, відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування, відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК, є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

При цьому, транспортний податок належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені, зокрема статтями 8, 10, 12 ПК.

Так, згідно з пунктами 8.1 та 8.3 статті 8 ПК в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до пункту 10.1 та пункту10.2 статті 10 ПК до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Положеннями підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК передбачено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Таким чином, транспортний податок, як місцевий податок, підлягав би сплаті у 2015 році виключно у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про його встановлення до 15 липня 2014 року.

Положеннями пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 71-VIII, органам місцевого самоврядування було рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Також вказаною нормою права було установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Разом з цим, вказаний Закон № 71-VIII не передбачав що до рішень органів місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку не застосовуються правила, зазначені у статті 12 ПК.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК податкове законодавство України ґрунтується на принципі стабільності - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року. Вказані положення співвідносяться з частиною третьою статті 27 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, запроваджені Законом № 71-VIII норми ПК щодо транспортного податку в силу принципу стабільності податкового законодавства не можуть бути прямою підставою для справляння такого податку у 2015 році, оскільки Закон № 71-VIII набрав чинності після 01.07.2014, а саме 01.01.2015.

З цих підстав суд відхиляє посилання відповідача на підпункт 12.1.9 пункту 12.1 статті 12 ПК, оскільки транспортний податок запроваджено після 01.07.06.2014, а отже відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу транспортного податку у 2015 році.

Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх рішеннях (постанови від 24.01.2018 по справі № 815/7041/16, від 23.01.2018 по справі № 806/309/17 та ін.).

Таким чином, оскаржуваними рішенням відповідача, яким визначено обов'язок позивача зі сплати податку порушено право позивача на мирне володіння своїм майном. Отже, суд першої інстанції прийняв правильне рішення в частині про задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ніжинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Ю.А. Ісаєнко

Повний текст постанови складений 15.02.2018.