Справа № 826/14954/17
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2018 року № 826/14954/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПечерського районного суду міста Києва
провизнання незаконною бездіяльність
Обставини справи:

17 листопада 2017 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Печерського районного суду міста Києва (далі по тексту - відповідач, суд) в якому просить суд визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо нереєстрації у травні 2017 року в автоматизованій системі документообігу відповідача позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс» (КП УЖГ «Липкижитлосервіс») та громадянина ОСОБА_2, про стягнення збитків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі № 826/14954/17, задоволено клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, звільнено від сплати судового збору ОСОБА_1, призначено попереднє судове засідання на 19 грудня 2017 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2017 року закінчено підготовче провадження та призначено справу №826/14954/17 до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 10 січня 2018 року.

Зважаючи на неявку позивача у судове засідання та подане клопотання відповідачем по справі № 826/14954/17 за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду міста Києва про визнання бездіяльності протиправною, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що відмова в реєстрації позовної заяви, поданої засобами електронного зв'язку, є неправомірною.

Заперечення відповідача мотивовані тим, що обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу (кримінального провадження) не запроваджено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду міста Києва, шляхом надсилання електронного повідомлення на офіційну електронну адресу відповідача засобами електронного зв'язку (Інтернетом) із скріпленою електронним цифровим підписом законного представника позивача позовною заявою до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс» (КП УЖГ «Липкижитлосервіс») та громадянина ОСОБА_2, про стягнення збитків.

Листом Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року № 1324/17 позивача повідомлено, що обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу (кримінального провадження) не запроваджено. Запропоновано вказані документи у паперовому вигляді подати особисто до суду або відправити поштовим зв'язком.

Позивач не погоджується із такою відповіддю Печерського районного суду міста Києва, вважає відмову в реєстрації позовної заяви, поданої засобами електронного зв'язку, неправомірною.

Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві на позов, повністю співпадають з Листом Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року № 1324/17.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, виходить із наступних міркувань.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлює основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів.

Дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» поширюється на відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону встановлено, що відносини, пов'язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України "Про інформацію", "Про захист інформації в автоматизованих системах", "Про державну таємницю", "Про телекомунікації", "Про обов'язковий примірник документів", "Про Національний архівний фонд та архівні установи", цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документообіг (обіг електронних документів) - сукупність процесів створення, оброблення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, використання та знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності та у разі необхідності з підтвердженням факту одержання таких документів.

Порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством.

Так, наказом Державної судової адміністрації України від 07 вересня 2012 року № 105 затверджено Тимчасовий регламент обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу, який визначав порядок подання учасниками судового процесу до суду документів в електронному вигляді, а також надсилання таким учасникам процесуальних документів в електронному вигляді паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства.

Разом з цим, наказом Державної судової адміністрації України від 07 листопада 2016 року № 227 затверджено Тимчасовий регламент надсилання судом електронних документів учасникам судового процесу, кримінального провадження, яким в свою чергу, скасовано Тимчасовий регламент обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу, затверджений наказом Державної судової адміністрації України від 07 вересня 2012 року № 105.

Відповідно до пункту 1 наказу Державної судової адміністрації України від 07 листопада 2016 року № 227 Тимчасовий регламент визначає порядок надсилання учасникам судового процесу, кримінального провадження процесуальних документів в електронному вигляді паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства.

Пунктом 4 встановлено, що суд після виготовлення та підписання процесуального документа паралельно з порядком, визначеним процесуальним законодавством, надсилає електронні копії процесуального документа, скріплені електронним цифровим підписом судді (судді-доповідача, головуючого судді), електронною поштою на поштову скриньку учасника судового процесу, кримінального провадження, якщо такий учасник зареєстрований в Системі як Користувач.

Таким чином, вказаний Тимчасовий регламент визначає лише порядок надсилання учасникам судового процесу, кримінального провадження процесуальних документів в електронному вигляді паралельно з документами у паперовому вигляді відповідно до процесуального законодавства.

При цьому, вказаним нормативно-правовим актом обміну електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу (кримінального провадження) не запроваджено.

В свою чергу, відповідно до статті 119 Цивільного процесуального кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, завданнями є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави встановлено, що позовна заява подається в письмовій формі. Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо нереєстрації в травні 2017 року в автоматизованій системі документообігу відповідача позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс» (КП УЖГ «Липкижитлосервіс») та громадянина ОСОБА_2, про стягнення збитків, поданої шляхом надсилання електронного повідомлення на офіційну електронну адресу відповідача засобами електронного зв'язку, є обґрунтованими та визнанню незаконними не підлягають.

Слід зазначити, що листом Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року № 1324/17 позивача повідомлено, що обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу (кримінального провадження) не запроваджено. Запропоновано вказані документи у паперовому вигляді подати особисто до суду або відправити поштовим зв'язком.

Таким чином, вказаним листом не порушено права позивача, не відмолено останньому у прийнятті вказаної позовної заяви у зв'язку з недоліками, тобто посилання позивача на порушення його прав та обмеження права на звернення до суду є необґрунтованими.

Крім цього, досліджуючи питання наявності порушень прав позивача у сфері публічно-правових відносин судом встановлено наступне.

Як встановлено частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спірним правовідносинам, що можуть бути предметом розгляду в адміністративних справах, повинні бути притаманні такі ознаки як порушення прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, що вчинені обов'язково у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, що відносяться до сфери публічно-правових відносин та порушують права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується кожному (в тому числі юридичним особам) статтею 55 Конституції України.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом.

Зазначений принцип полягає у захисті порушеного права від порушення, що вже відбулося, тобто в наявності матеріально - правового інтересу позивача відносно дій (бездіяльності) суб'єкта владних повноважень

Суд зазначає, що позивачем не надано належних обґрунтувань наявності порушення його прав чи інтересів у сфері публічно-правових відносин шляхом нереєстрації в травні 2017 року в автоматизованій системі документообігу відповідача позовної заяви ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс» (КП УЖГ «Липкижитлосервіс») та громадянина ОСОБА_2, про стягнення збитків.

Посилання позивача на міжнародні нормативно-правові акти та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод враховані судом, проте, як вже зазначалось листом Печерського районного суду міста Києва від 10 травня 2017 року № 1324/17 повідомлено, що обмін електронними документами між судом та учасниками судового процесу в частині надсилання до суду електронних документів учасниками судового процесу (кримінального провадження) не запроваджено. Також, запропоновано вказані документи у паперовому вигляді подати особисто до суду або відправити поштовим зв'язком.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведена правомірність та обґрунтованість дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та статею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: 01010, АДРЕСА_1) відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Аверкова