Справа № 821/2089/17
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 р.м. ХерсонСправа № 821/2089/17

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Попова В.Ф.,

секретар: Васильєвій В.В.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Косован Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання постанови ВП № 48969491 від 20.05.2016 року протиправною та її скасування,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови ВП №48969491 від 20.05.2016 про стягнення виконавчого збору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги та пояснив, що постановою ВП № 48969491 від 20.05.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стягнуто з ОСОБА_3 виконавчий збір в сумі 1 161 685,35 гр. у зв'язку з невиконанням в самостійному порядку рішення суду про стягнення з нього 11 616 853,53 гр. Зазначена постанова є протиправною, оскільки ОСОБА_3 не отримував постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП № 48969491 від 12.10.2015 року, в якій йому запропоновано самостійно виконати рішення суду у строк до семи днів з моменту винесення постанови. В результаті несвоєчасного направлення постанови та неотримання її, позивач був позбавлений можливості добровільного виконання рішення суду, що потягло за собою винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала та пояснила, що постанова ВП № 48969491 від 12.10.2015 була направлена на адресу боржника 19.10.2015 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення. 23.11.2015 року поштове повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Оскільки рішення суду не виконано, то винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Відповідач вважає, що постанова є законною.

Судом встановлені наступні обставини.

На виконані Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження № ВП № 48969491 по примусовому виконанню рішення Суворовського районного суду м. Херсона про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Банк Форум" боргу в сумі 11 616 853,53 гр., про що видано виконавчий лист № 668/147287/14-ц та звернуто до примусового виконання.

12.10.2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження по вищезазначеному рішенню суду на підставі виконавчого листа, який подано стягувачем на виконання 08.10.2015 року. Відповідно до п.п. 2-3 цієї постанови боржнику запропоновано протягом семи днів з дня винесення постанови виконати рішення суду добровільно, а в разі його невиконання в зазначений строк, виконання проводиться в примусовому порядку зі стягненням виконавчого збору та витрат з організацією та проведенням виконавчих дій.

Ця постанова, як слідує з рекомендованого повідомлення про вручення, направлена боржнику 19.10.2015 року. Відповідно до відміток на поштовому конверті, наданому в судовому засіданні представником відповідача, 23.11.2015 року поштове відправлення повернуто в зв'язку із закінченням строку зберігання. Таким чином, постанова державного виконавця боржником не отримана.

20.05.2016 року, після проведення виконавчих дій по примусовому виконанню судового рішення, державним виконавцем винесено постанову ВП № 48969491 про стягнення виконавчого збору з позивача.

Відповідачем не надано суду доказів відправлення цієї постанови боржнику рекомендованим повідомленням про вручення, а наданий супроводжувальний лист не є таким доказом.

Позивач надав суду копію конверту з відмітками про отримання оскаржуваної постанови 19.12.2017 року, що свідчить про те, що ним не пропущено строк її оскарження оскільки до суду він звернувся 29.12.2017 року.

Вищезазначені обставини сторонами не спростовувались в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що він був позбавлений можливості виконати добровільно судове рішення не тільки тому, що він постанову не отримав, але і тому що вона була несвоєчасно йому направлена, оскільки 19.10.2015 року вже закінчився строк добровільного виконання зазначений в п. 2 цієї постанови.

Заслухавши сторони, проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України "Про виконавче провадження" N 606-XIV від 21.04.99 р. (далі - Закон України N 606-XIV), чинний на момент спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України N 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато його примусове виконання із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України N 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Частиною 3 цієї статті передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За загальним правилом ч. 1 ст. 28 Закону України N 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону, для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини 1 статті 31 Закону N 606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

З аналізу наведених положень законодавства та встановлених обставин цієї справи доведено, що державний виконавець постанову про відкриття провадження несвоєчасно направив боржнику.

Але суд вважає, що ця обставина не є такою, що створює перешкоди чи позбавляє боржника можливості добровільно виконати рішення суду на любій стадії виконавчого провадження та подати державному виконавцю докази такого виконання.

Неотримання поштової кореспонденції (постанови) та її повернення відправнику, суд розглядає як відмову боржника від отримання поштового повідомлення, яким позивачу направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, що кореспондується з вищенаведеною ст. 47 Закону N 606-XIV.

Така позиція позивача, а саме неотримання постанови чи іншої кореспонденції від виконавчої служби, за його власною ініціативою, унеможливлює добровільне виконання як при своєчасному йому направленні постанови так і при несвоєчасному.

На думку суду, в разі отримання постанови та її добровільному виконанні, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 27 Закону N 606-XIV, позивач має право на правомірні очікування та підстави вимагати від державного виконавця звільнення від сплати виконавчого збору.

Суд вважає, що саме докази несвоєчасного направлення постанови про відкриття провадження, чи вручення її у спосіб, не передбачений законом є належним обґрунтуванням для захисту права боржника на звільнення від сплати виконавчого збору, при умові добровільного виконання судового рішення.

Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 12.10.2015 року, а постанову про стягнення виконавчого збору 14.12.2017 року, але судове рішення не виконано ні в примусовому, ні в добровільному порядку і на день розгляду цієї справи.

Так, у пункті 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, ст. 14 КАС України судове рішення є обов'язковим до виконання, всіма органами державної влади ..., фізичними та юридичними особами на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд враховує також ті обставини, що невиконання судового рішення, що вступило в законну силу є порушенням прав стягувача на отримання присуджених йому коштів, підриває авторитет не тільки судової влади, але і держави в цілому, та є підставою для звернення стягувача до міжнародних судів, позиваючись до держави Україна з метою захисту його прав.

Враховуючи всі вищенаведені обставини, суд вважає, що державний виконавець приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження по його стягненню діяв обґрунтовано, розсудливо та своєчасно, тому не допустив порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Керуючись ст.ст. 242-246 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання постанови ВП № 48969491 від 20.05.2016 року протиправною та її скасування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 11.5