Справа № 351/1491/17
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2018-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12192/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації на постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року у справі № 351/1491/17 (постанова ухвалена в м. Снятин в складі головуючого-судді Собко В.М.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 27.07.2017 звернулася в суд із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації (далі УСЗН Снятинської РДА), в якому з урахуванням уточнюючої позовної заяви та додаткової позовної заяви про збільшення позовних вимог від 28.09.2017 просила визнати неправомірними дії УСЗН Снятинської РДА про відмову у перерахунку та виплаті їй недоплаченої за 2015 та 2016 роки щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 3акону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобовязати УСЗН Снятинської РДА виплатити їй недоплачені кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 та 2016 роки виходячи із розміру 5-ти мінімальних заробітних плат встановленої Законом України «Про державний бюджет» на момент виплати згідно рішення суду; скерувати постанову суду до негайного виконання та зобовязати УСНЗ Снятинської РДА надати звіт про виконання рішення суду в місячний строк.

Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано дії УСЗН Снятинської РДА щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті щорічної допомоги на оздоровлення згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірними. Зобовязано УСЗН Снятинської РДА провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі 4-ох мінімальних заробітних плат, згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за 2014-2015 роки. В решті позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції УСЗН Снятинської РДА оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що пунктом 6/7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» встановлено, що норми і положення ряду статей, в тому числі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2014 рік.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» встановлено, що норми і положення ряду статей, в тому числі ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються в порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Вказані положення Закону України «Про Державний бюджет на 2014 - 2015 рік», що були прийняті у часі пізніше, ніж Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неконституційними не визнавалися, постанова Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення в громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також є чинною і підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія I), що підтверджується посвідченням Серії А №127206. ОСОБА_1 встановлено III групу інвалідності без переогляду у звязку із захворюванням, повязаним з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Як видно з матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати їй щорічної допомоги на оздоровлення за 2014-2016 роки.

Відповіддю за № 2455/02-07/27 від 27.06.2017 позивача повідомлено про те, що допомога, передбачена ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а саме: розмір щорічної грошової допомоги інвалідам І та II групи встановлено у розмірі 120 грн, інвалідам III групи та дітям-інвалідам 90 грн. Кошти, які передбачені згідно чинного законодавства виплачено позивачці, як інваліду III групи за 2014 р. - 90 грн., за 2015 р. 90 грн., за 2016 р. 90 грн.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що дії УСЗН щодо нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2014-2015 роки, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до Постанови №562 є протиправними, оскільки нарахування такої допомоги повинно здійснюватись відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону №796-ХІІ.

Разом з тим, вимоги про зобов'язання відповідача виплатити таку допомогу за 2016 рік у вищевказаному розмірі є безпідставними та у їх задоволенні необхідно відмовити, оскільки така була виплачена у відповідності з Порядком виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 760.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС (в редакції, чинній на час подання позову), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених норм права видно, що початком строку звернення до суду є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що щорічна допомога на оздоровлення є періодичними (щорічними) виплатами, то про порушення своїх прав, позивач повинна була дізнатись в кінці кожного року під час отримання вказаної допомоги.

З матеріалів справи видно, що позивач звертаючись 27.07.2017 до суду з позовом просить виплатити їй недоплачені кошти на щорічну допомогу на оздоровлення за 2014 рік виходячи з розміру 5-ти мінімальних заробітних плат встановленої Законом №719-VII та відповідно до заяви про збільшення позовних вимог від 28.09.2017 виплатити їй недоплачені кошти на щорічну допомогу на оздоровлення також за 2015 та 2016 роки.

Проте, колегія суддів зазначає, що про недоплату таких коштів вона повинна була дізнатися ще у 2014, 2015 та 2016 роках під час та невиплати їй за ці періоди, належної, на її думку, суми.

Відтак, позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

Дані обставини суд першої інстанції не взяв до уваги, а позивач у позові не навела жодних поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС (в редакції, чинній на час апеляційного розгляду справи) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Вимогами ч. 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи наведене, оскільки позивачем не було подано заяви про поновлення пропущеного строку та не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б об'єктивно перешкоджали поданню позову та свідчили б про поважність причин пропуску строку звернення до суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, а тому постанова суду підлягає скасуванню, а адміністративний позов - залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 123, 229, 240, 243, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2017 року у справі № 351/1491/17 скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Снятинської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
Повне судове рішення складено 13.02.2018