Справа № 236/3235/17
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року справа №236/3235/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Василенко Л.А., Компанієць І.Д., за участю секретаря судового засідання Терзі Д.А., позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_2, що представляє ОСОБА_1 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 грудня 2017 р. у справі № 236/3235/17 (головуючий І інстанції Ткачов О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1П.) звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області (далі відповідач, УПФУ), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача яка полягає у відмові в призначенні пенсії за віком; визнати протиправним та скасувати рішення начальника Управління Пенсійного фонду України у м.Красний Лиман Донецької області від 07 вересня 2017 року про відмову в призначені пенсії за віком; зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію за віком (а.с.3-8).

ОСОБА_3 Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 грудня 2017 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.60-62).

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що пільговий період роботи позивача підтверджується трудовими книжками, довідками та індивідуальним відомостям про застраховану особу. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Судом не прийнято довідку, яка видана підприємством, що розташована на території не підконтрольній українській владі. Проте, судом не було взято до уваги, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до дій, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням Крім того, судом не було взято до уваги та не надано оцінку, індивідуальним відомостям про застраховану особу починаючи з 2000 року, які підтверджують роботу позивача в спірний період на підприємстві (а.с.65-75)

Позивач та представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача у судове засідання не зявися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

31 серпня 2017 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області з заявою № 1447 про призначення пенсії згідно п «а» ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Закону № 1788-XII.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про відмову в призначенні пенсії за віком за Списком 1 статті 13 від 07.09.2017 року № 20, позивачу відмовлено в призначенні пенсії у звязку з невиконанням вимог п. «а» ст.13 та ч.1 ст.14 Закону № 1788-XII. Відмова обґрунтована тим, що на день звернення позивач досяг віку 50 років та має стаж роботи 31 рік 5 місяців 5 днів, у тому числі стаж роботи за Списком № 1 4 роки 5 днів. Період з 12.06.1989 року по 16.08.1989 року по ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» та період з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року по РП «Донбасвуглеструктуризація» відокремлений підрозділ ВОК ЛШ імені ОСОБА_4 не враховано до пільгового стажу роботу у звязку з тим, що пільгові довідки надані підприємством, яке не є перереєстрованим на території України (а.с.30).

Відповідно до копії трудової книжки БТ-ІІ № 7378470 заповненої 02.10.1991 року, оригінал якої досліджено в суді апеляційної інстанції, позивач: з 17.06.1986 року по 08.06.1988 року служба в ОСОБА_5; з 01.09.1984 року по 27.06.1991 року навчання в Донецькому політехнічному інституті; з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті; з 18.09.2006 року по 01.12.2015 року працював в ЗАО "ММЗ" "Істіл" (Україна)" ( а.с.11);

Згідно копії трудової книжки АТ-ІІ № 3988066 заповненої 20 червня 1988 року, оригінал якої досліджено в суді апеляційної інстанції, позивач: з 12.06.1989 року по 16.08.1989 року працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті для проходження виробничої практики шахтоуправління «Жовтневе»; з 28.10.1989 року по 31.01.1991 року працював сторожем тимчасово; з 01.10.1993 року по 31.01.1994 року працював в Малому колективному підприємстві "Агрострой" ( а.с.12).

Відповідно до військового квитка ГЛ № 102792, позивач проходив службу в ОСОБА_5 (а.с.13-14).

Відповідно до диплому Донецького політехнічного інституту УВ № 924473, позивач навчався в період з 01.09.1984 року по 27.06.1991 року (а.с.15).

Згідно довідки Донецьке виробниче обєднання по видобутку вугілля шахтоуправління «Жовтневе» від 16.08.1989 року б/н, позивач працював електрослюсарем підземним з 12.06.1989 року по 16.08.1989 року (а.с.16).

Згідно довідки «Шахти імені ОСОБА_4» від 01.10.1990 року б/н, позивач працював на шахті імені ОСОБА_4 виробничого обєднання «Донецквуголь» у якості підземного електрослюсаря з 07.08.1990 року по 27.09.1990 року (а.с.16).

Відповідно до довідки № 166 від 24.07.2017 року про підтвердження наявного трудовому стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, позивач працював повний робочий день на ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» у період 12.06.1989 року по 16.08.1989 року з повним робочим днем на підземних гірничих роботах на посаді підземного електрослюсаря, що передбачено Списком № 1 ОСОБА_3 Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956 року, де також зазначено про проведення атестації робочих місць наказами за період 12.06.1989 року по 16.08.1989 року (а.с.21).

Довідками № 166 від 24.07.2017 року містять відомості які підтверджують роботу позивача в період 12.06.1989 року по 16.08.1989 року та кількість спусків позивача в цей період (а.с.22).

Відповідно до довідки так званої «РП «Донбасвуглеструктуризація» відокремлений підрозділ ВОК ЛШ імені ОСОБА_4 ДНР» від 27.07.2017 року № 251, позивач працював повний робочий день на шахті імені ОСОБА_4 в період з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року на посаді електрослюсаря підземного, яка передбачена Списком № 1 ОСОБА_3 КМУ від 16.01.2003 року № 36. Зазначено проведення атестації по професії наказом № 191 від 27.03.1995 року, № 106/к від 01.02.2002 року, № 62 від 25.01.2007 року (а.с.17).

Згідно довідок так званої «РП «Донбасвуглеструктуризація» відокремлений підрозділ ВОК ЛШ імені ОСОБА_4 ДНР» № 252, 253 від 27.07.2017 року, підтверджено роботу позивача на шахті імені ОСОБА_4 в період з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року та кількість спусків позивача в цей період (а.с.18).

Згідно Індивідуальних відомостей про страхову особи ОСОБА_1форми ОК-5, підтверджено працю та внесення страхових внесків шахтою імені ОСОБА_4 в період з 01.01.2000 року (дата з якої виносяться відомості) по 28.08.2006 року ( а.с. 25-29).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним доказами не доведено пільговий стаж роботи у спірний період.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно зі статтею 100 Закону № 1788-XII, особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 14 Закону № 1788-ХІІ, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону № 1058-IV, знижується на 1 рік.

Відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ, при призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Комплексний аналіз норми дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ є перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 1, з урахуванням проведеної атестації робочих місць за час виконання роботи після 21 серпня 1992 року, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці після 21 серпня 1992 року. Право на передбачену статтею 14 Закону № 1788-XII пенсію незалежно від віку мають працівники, професії яких містяться у Списку, за умови безпосередньої зайнятості на цих роботах повний робочий день та не менше передбаченого стажу роботи.

Професія позивача (електрослюсар підземний), відповідно до яких він працював у спірні періоди, відносяться до Списку № 1 чинному на період роботи позивача та Списку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 р. N 202 (далі Список №202) , що не заперечується відповідачем.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).

Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Отже, зазначеним Порядком передбачено, що у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючою довідкою, у разі розміщення підприємства на тимчасово окупованій території України індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України.

Відповідний стаж роботи позивача з повним робочим днем в шахті в період з 12.06.1989 року по 16.08.1989 року, з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року підтверджено записами в трудових книжках дослідженим в суді апеляційної інстанції, та довідками відомості в яких збігаються з записами трудових книжок, в яких посади позивача відповідають посадам передбаченим Списком № 1 та Списком №202.

Також, індивідуальними відомостями про застраховану особу Пенсійного фонду України, підтверджується стаж роботи позивача у спірний період роботи з 01.01.2000 року по 28.08.2006 року, отримання заробітної плати та сплату підприємством страхових внесків.

Таким чином, позивачем надано усі передбачені законодавством документи щодо підтвердження пільгового стажу, зокрема, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого ОСОБА_3 правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1 (далі Порядок № 22-1) та Порядком № 637.

Вищезазначені обставини спростовують доводи відповідача та суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано документів на підтвердження зайнятості за професією передбаченою Списками.

Стосовно посилання суду першої інстанції, що запис про звільнення 01.12.2015 року з ЗАО "ММЗ" "Істіл" (Україна)" здійснено підприємством яке розташоване на території України тимчасово не підконтрольній, колегія суддів зазначає, що відповідно до оскаржуваного рішення відповідача, період роботи на ЗАО "ММЗ" "Істіл" (Україна)" в період з 18.09.2006 року по 01.12.2015 року не є спірним. Крім того, індивідуальними відомостями про застраховану особу підтверджено стаж роботи позивача, отримання заробітної плати та сплату підприємством страхових внесків у період з вересня 2006 року по липень 2014 року.

Щодо посилання суду першої інстанції, що позивач в період з 01.10.1993 року по 31.01.1994 року працював одночасно на двох підприємствах, колегія суддів зазначає, що довідками та трудової книжкою підтверджено, що позивач в період з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті. З письмових пояснень позивача вбачається, що позивач в період з 01.10.1993 року по 31.01.1994 року працював на аграрному підприємстві у вільний від роботи час, після виконання обовязків електрослюсаря підземного. Крім того, довідка щодо кількості спусків в шахту дає можливість дійти до висновку, що позивач мав можливість виконання інших трудових обовязків на іншому підприємстві. Колегія суддів зазначає, що законодавством не заборонялось працювати одночасно на двох підприємствах та мати більше ніж одну трудову книжку.

Стосовно посилання суду першої інстанції на невідповідність довідки «Шахти імені ОСОБА_4» від 01.10.1990 року б/н записам у трудових книжках, колегія суддів зазначає, що відповідно до рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії період з 07.08.1990 року по 27.09.1990 року вказаний у цій довідки, не є спірним.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови в призначені пенсії, та не зарахуванні періодів роботи позивача з 12.06.1989 року по 16.08.1989 року, з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року, до пільгового стажу, є надання позивачем довідок підприємством, яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, а тому, вони є недійсними та не можуть прийматися до уваги,колегія суддів зазначає наступне.

Довідки видані установами розташованими в населених пунктів, визначених Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Положеннями ОСОБА_3 КМУ від 07.11.2014 року № 595 Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей передбачено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними і не можуть прийматися до розгляду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті є недійсним та не створює правових наслідків.

Колегія суддів, застосовуючи вказані норми, не приймає як належний та допустимий доказ надані позивачем довідки, оскільки підприємство, яке видало ці довідки, не було створено у порядку, передбаченому законами України. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території де розташовано підприємство.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року Лоізіду проти Туреччини дійшов такого висновку Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав. Отже, суд першої інстанції міг прийняти до уваги та надати оцінку інформації, яка міститься в копії довідки про пільговий стаж позивача, яка видана підприємством, яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній території. Дослідженні судом відомості в цій довідці не суперечать та не спростовують фактичні дані, наявні в трудовій книжці позивача.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен був взяти до уваги інформацію зазначену у довідках, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до Управління за призначенням пенсії на пільгових умовах.

Також, колегія суддів зазначає, що підстав вважати наведені в довідці відомості недостовірними, відповідачем не наведено, а відомості вказані у довідка підтверджуються записами в трудових книжках.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку щодо протиправності рішення відповдіача від 07 вересня 2017 року про відмову в призначені пенсії позивачу за віком згідно п «а» ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Закону № 1788-XII, що є підставою для його скасування.

Стосовно позовних вимог в частині зобовязання відповідача призначити позивачу пенсію, колегія суддів зазначає наступне.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення відповідача прийняте лише на підставі без повного зясування обставин та інших документів наданих позивачем.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень ст.11 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, колегія суддів дійшла до висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, згідно п «а» ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII, з урахуванням висновку суду.

Відповідно до викладеного, у звязку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального прав, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що представляє ОСОБА_1 на постанову Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 грудня 2017 р. у справі № 236/3235/17 задовольнити частково.

ОСОБА_3 Краснолиманського міського суду Донецької області від 27 грудня 2017 р. у справі № 236/3235/17 - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Красний Лиман Донецької області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у м.Красний Лиман Донецької області від 07 вересня 2017 року № 20 про відмову в призначені пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м.Красний Лиман Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 серпня 2017 року № 1447 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п «а» ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, з урахуванням пільгового стажу за період його роботи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті з 12.06.1989 року по 16.08.1989 року на ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» та з 27.09.1991 року по 28.08.2006 року на шахті імені ОСОБА_4.

В решті позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено та підписано 13 лютого 2018 року

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати підписання та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: ОСОБА_6

Судді Л.А. Василенко

ОСОБА_7