Справа № 523/4531/17
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2018 р.м.ОдесаСправа № 523/4531/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Виноградова Н.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Потапчука В.О.

суддів - Семенюка Г.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Поліцейського УПД ГУНП в Одеській області старшого сержанта ОСОБА_3, за участю 3-ої осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до поліцейського УПД ГУНП в Одеській області старшого сержанта ОСОБА_3, за участю 3-ої осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області про скасування постанови, в якому просив постанову про притягнення до адміністративної відповідальності скасувати, а справу закрити за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що постанову винесено з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим апелянт просив скасувати оскаржувану постанову та прийняту нову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст. 311 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судовому засіданні, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

18 березня 2017 року поліцейським УПД ГУНП в Одеській області старшим сержантом ОСОБА_3 було винесено постанову серії БР № 360927, якою до ОСОБА_2 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинене ним адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме, порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами.

Не погоджуючись з вищевказаним позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а зазначені ним обставини з приводу невірної кваліфікації правопорушення суперечать законодавству та являються помилковими.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Правилам дорожнього руху.

В апеляційній скарзі вказується на те, що зазначена постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2017 року та ухвалення нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити. Окрім того апелянт зазначає, що він не заперечує факту , що 18 березня 2017 року о 08:20 рухався на 23 км. Обїзної дороги в м.Одесі при виключених фарах, але при цьому зазначає, що матеріали адміністративної справи не мають доказів того, що він порушив п.п. 9.8 ПДР України в частині користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, оскільки ця ситуація мала місце безпосередньо в процесі руху, який вже здійснювався.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі -ПДР).

Згідно з п.1.1 ПДР вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зокрема порушення частини першої статті 121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Відповідно до частини 2 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення наведено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Так, частиною 2 статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:…, зокрема, і за частинами першою, другою і третьою статті 122»).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 258 КУпАП встановлено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

З наведеного вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення у зв'язку із вчиненням правопорушення, яке передбачено, зокрема, ч. 2 ст. 122 не складається.

Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення, що передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 на місці вчинення такого правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07 листопада 2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 не заперечує факту того, що 18 березня 2017 року о 08:20 рухався на 23 км. Обїзної дороги в м.Одесі при виключених фарах автомобіля, таким чином колегії суддів вважає, що є доведеним факт вчинення позивачем порушення передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, а тому оспорювана постанова прийнята правомірно.

Враховуючи викладені обставини, накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу є правомірним, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали адміністративної справи не мають доказів того, що апелянт порушив п.п. 9.8 ПДР України в частині користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами саме при початку руху чи зміні його напрямку, оскільки ця ситуація мала місце безпосередньо в процесі руху, який вже здійснювався, колегія суддів до уваги не приймає виходячи з наступного.

Пунктом 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року передбачено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Тобто, з вказаних норм вбачається, що у випадку відсутності в конструкції транспортного засобу денних ходових вогнів до них прирівнюється ближнє світло фар.

Пунктом 1.10 Правила дорожнього руху встановлено, що денні ходові вогні це зовнішні світлові прилади білого кольору, передбачені конструкцією транспортного засобу, установлені спереду транспортного засобу і призначені для покращення видимості транспортного засобу під час його руху у світлий час доби.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні правильно зазначено про те, що прирівнюючи ближнє світло фар до денних ходових вогнів законодавець відносить перші саме до зовнішніх світлових приладів (як і денні ходові вогні), а не до попереджувальних сигналів (п. 9.1 Правил).

Таким чином, у даному випадку апелянтом порушено саме правило користування зовнішніми освітлювальними приладами, а не попереджувальними сигналами, як вважає ОСОБА_2

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та/або процесуального права, допущено неповне з'ясування або надано невірну оцінку обставинам які впливають на правильність вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Суворовського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до поліцейського УПД ГУНП в Одеській області старшого сержанта ОСОБА_3, за участю 3-ої осіб, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області про скасування постанови залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 13 лютого 2018 року.

Суддя доповідач: Потапчук В.О.

Суддя: Семенюк Г.В.

Суддя: Шляхтицький О.І.