Справа № 813/1203/17
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12589/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

позивач ОСОБА_1,

представники відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представник третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1, комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» про визнання рішення незаконним,-

суддя в 1-й інстанції Сакалош В.М.,

час ухвалення рішення 05.12.2017 року, 11:19 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 08.12.2017 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», в якому просила визнати незаконним рішення «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 про призначення їй II групи інвалідності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи" про призначення ОСОБА_1 II групи інвалідності.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскаржили його в апеляційному порядку. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

«Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що в рамках кримінального провадження не підтверджені факти щодо незаконного поміщення ОСОБА_1 у психіатричний заклад, тому сумніви суду щодо надання позивачем усвідомленої згоди на її лікування у психіатричній лікарні є безпідставними та необґрунтованими. Апелянт звертає увагу на те, що тривале лікування та встановлення діагнозу ОСОБА_1 лікарями Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні стали підставою для її скерування на МСЕК і, як наслідок, прийняття Міжрайонною спеціалізованою психіатричною МСЕК №1 рішення про встановлення II групи інвалідності ОСОБА_1 Таким чином, вказане рішення прийнято правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством України, зокрема, наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561 «Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності», Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим Постановою Кабміну України від 03 грудня 2009 року № 1317. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Комунальний заклад "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції, в порушення вимог щодо дослідження доказів, не оглянув оригінал та копії медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 Я 0/283/16 від 29 лютого 2016 року, яка містить неспростовані у встановленому законом порядку «Інформовану згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування», яка містить особистий підпис ОСОБА_1 та дату - 29 лютого 2016 року, та первинний огляд ОСОБА_1 у відділенні 29 лютого 2016 року сумісно з Відділенням № 1283-16, в якому зазначено, що позивач згідна на лікування та підписала усвідомлену згоду лікування в умовах психіатричного стаціонару. Також судом першої інстанції не досліджено інші належні та допустимі письмові докази, які підтверджують дотримання порядку госпіталізації позивачки до психіатричного закладу, отримання її усвідомленої згоди лікування в умовах психіатричного стаціонару. Апелянт звертає увагу на те, що рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 не приймалося. Крім того, під час перебування в її стаціонарі, позивач була ознайомлена з планом обстеження та лікування, отримала в повному обсязі розяснення про характер та орієнтовну тривалість діагностично-лікувального процесу та про можливі сприятливі наслідки під час його проведення. За час перебування в психіатричному стаціонарі претензій не висловлювала, лікування приймала добровільно, обстеження проходила без зауважень. Після проведення лікування, обстеження та реабілітаційних заходів у зв'язку з наявністю важкого хронічного психічного розладу та інвалідизуючої патології була представлена на ЛКК для вирішення питання скерування на Медико-соціальну експертну комісію. За висновком МСЕК позивачу встановлена II група інвалідності, про що вона була повідомлена членами комісії, претензій щодо прийнятого рішення комісії не висловлювала. Після виписки позивач самостійно звернулась в Пенсійний фонд з заявою про значення пенсії по групі інвалідності, оформила виплати і самостійно, власноручно отримувала вказану пенсію. На думку апелянта, претензії щодо госпіталізації, лікування та реабілітаційних заходів, проведених у психстаціонарі після виписки обумовлені загостренням хронічного психічного розладу позивача. Крім того, судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносини приписи ст.99, 100 КАС України щодо наслідків пропуску строку звернення до суду, оскільки про порушення її прав позивач дізналася 29 лютого 2016 року, разом з тим, з позовом до суду звернулася лише 03 квітня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційних скарг і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, подала відзив на апеляційні скарги, просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а постанову суду - без змін.

Представники відповідачів та третьої особи (апелянтів) ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 підтримали доводи, викладені в апеляційних скаргах, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 була поміщена до Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, де вона проходила лікування до 15 червня 2016 року.

10 червня 2016 року після проведення лікування, обстеження та реабілітаційних заходів за скеруванням, ОСОБА_1 була оглянута лікарсько - консультативною комісією в повному складі та у звязку з наявністю важкого хронічного психічного розладу та інвалідизуючої патології, для вирішення питання рівня втрати працездатності, скерована КЗ "ЛОКПЛ" на медико - соціальну експертизу, яку вона пройшла 15 червня 2016 року.

15 червня 2016 року на підставі комісійного обстеження МСЕК, що оформлено актом огляду № 1242 та вивчення медичної документації медико - експертної справи ОСОБА_1, Міжрайонна спеціалізована психіатрична МСЕК №1 прийняла рішення, яким позивача визнано інвалідом II групи загального захворювання терміном на один рік. Діагноз: Хронічний маячний розлад, затяжний безремісійний перебіг з вираженим зниженням рівня особистості, емоційно-вольовим дефектом, соціально-трудовою дезадаптацією.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що існування кримінального провадження №0000037, в рамках якого слідчим досліджуються питання щодо незаконності/законності поміщення позивача у психіатричний заклад, наявності підстав та обґрунтованість встановленого їй діагнозу, та, як наслідок, наявності підстав для прийняття Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи Міжрайонна спеціалізована психіатрична МСЕК №1 рішення про призначення позивачу II групи інвалідності, ставить під сумнів надання позивачем усвідомленої згоди на її лікування в психіатричній лікарні. Таким чином, оскільки винесенню оскарженого рішення передувала протиправна госпіталізація ОСОБА_1 до психіатричного закладу, який встановив діагноз позивачці та скерував її на медико - соціальну - експертну комісію, тому прийняте рішення «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1 про призначення ОСОБА_1 II групи інвалідності є незаконним та порушує права та свободи позивача.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров'я України.

Відповідно до ст. 69 Основ законодавства України про охорону здоров'я експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності, визначають для інвалідів роботи і професії, доступні їм за станом здоров'я, перевіряють правильність використання праці інвалідів згідно з висновком експертної комісії та сприяють відновленню працездатності інвалідів. Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обов'язковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій. Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок розгляду питання встановлення групи інвалідності, склад і повноваження медико-соціальних експертних комісій, процедура оскарження їхніх рішень встановлюються Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, та Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя від 05 вересня 2011 року № 561.

Згідно з п.3, п.17, п.20 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Таким чином, для встановлення інвалідності, проводиться Медико-соціальна експертиза, яка проводиться особам за умови направлення їх лікувальним закладом охорони здоров'я, після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів щодо таких осіб, та за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму.

Наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110 затверджено направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) (Форма № 088/о), а також Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 088/о "Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)".

Відповідно до п. 3 цієї Інструкції підставами для направлення на МСЕК є, зокрема, наявність ознак інвалідності.

Згідно з п. 2 Інструкції Форма № 088/о заповнюється лікуючим лікарем закладу охорони здоров'я за місцем проживання чи лікування хворого, підписується головою і членами лікарсько-консультаційної комісії і надсилається в медико-соціально-експертну комісію (далі - МСЕК).

Відповідно п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу №1317, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Згідно з пп.19, 22 Положення про медико-соціальну експертизу №1317 Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до п. 27 цього ж Положення, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Згідно з п.1.10 Розділу І «Інструкції про встановлення груп інвалідності» при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

Як вбачається з матеріалів справи, після проведення лікування, обстеження та реабілітаційних заходів у КП "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня", яке тривало з 29 лютого 2016 року, ОСОБА_1 була оглянута лікарсько - консультативною комісією, яка дала висновок: враховуючи клініко анамнестичні дані, давність патологічного процесу більше 10 років без лікування, клінічний перебіг захворювання, стійку продуктивну психсимптоматику у вигляді маячних ідей впливу та стійкі слухові галюцинації, зміни особистості, затяжний несприятливий перебіг, який незважаючи на проведене лікування та спроби соціально-трудової реабілітації, призвів до вираженого зниження рівня особистості, та стійкої соціально-трудової дезадаптації, а також враховуючи дані додаткових методів обстеження, консультації невропатолога, АПД, хвора направляється на МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності.

15 червня 2016 року на підставі комісійного обстеження МСЕК, що оформлено актом огляду № 1242 та вивчення медичної документації медико - експертної справи ОСОБА_1, Міжрайонна спеціалізована психіатрична МСЕК №1 прийняла рішення, яким позивачу встановила інвалідом II групи інвалідності загального захворювання терміном на один рік. Діагноз: Хронічний маячний розлад, затяжний безремісійний перебіг з вираженим зниженням рівня особистості, емоційно-вольовим дефектом, соціально-трудовою дезадаптацією.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» Міжрайонна спеціалізована психіатрична МСЕК №1, приймаючи рішення про встановлення позивачу II групи інвалідності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, та Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя від 05 вересня 2011 року № 561, оскільки встановлення позивачу інвалідності відбулося після здійснення відповідних діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, проведених під час її перебуванні на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» та за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, позивач на підставі направлення на медико - соціально - експертну комісію (МСЕК) від 10 червня 2016 року, виданого на ім'я ОСОБА_1, яке підписане головою та членами лікарсько-консультаційної комісії КЗ "ЛОКПЛ" та містить печатку лікуючої установи, та відповідає формі первинної облікової документації № 088/о "Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)", затвердженій Наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110 скерована для визначення ступеня втрати працездатності після проходження лікування у Комунальному закладі «Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні» у період з 29 лютого 2016 року, при цьому відповідачем вивчено медичну документацію та опитано хворого.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що наявність кримінального провадження №0000037, в рамках якого слідчим досліджуються питання щодо незаконності/законності поміщення позивача у психіатричний заклад, наявності підстав та обґрунтованість встановленого їй діагнозу, не впливає на вирішення цього адміністративного спору, оскільки факт незаконного поміщення позивача у психіатричний заклад вироком суду не встановлений, тому висновок суду першої інстанції про те, що відкриття вказаного кримінального провадження ставить під сумнів надання позивачем усвідомленої згоди на її лікування в психіатричній лікарні, є безпідставним та порушує встановлений ст.62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, крім того виходить за межі предмету позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг підставними і такими, що спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв постанову з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст. 243, 246, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» Міжрайонної спеціалізованої психіатричної МСЕК №1, Комунального закладу "Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня" задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року у справі №813/1203/17 скасувати, та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

ОСОБА_5Мікула

Судді: А.Р.Курилець

ОСОБА_6

Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.