Справа № 806/3098/17
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Панкеєва В.А.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

іменем України

"14" лютого 2018 р. Справа № 806/3098/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М.

ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" листопада 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою ,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017р. ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про:

- зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл згідно з клопотанням від 09.03.2017 ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння орієнтовною площею 24.0 га за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної громади (бувшої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначив, що постановою від 01.06.2017 по справі № 806/1202/17 зобов'язано повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 9 березня 2017 року та прийняти рішення у відповідності до вимог Земельного кодексу України. На думку позивача, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не виконало постанову від 01.06.2017, чим порушило права позивача.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.11.2017р. позов задоволено частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою ОСОБА_3 для сінокосіння орієнтовною площею 24.0 га з земель запасу, розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної громади (бувшої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) згідно клопотання від 09.03.2017, оформлену листом № Г-3367/0-8377/6-17 від 06.07.2017.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою для сінокосіння орієнтовною площею 24.0 га з земель запасу розташованих за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної громади (бувшої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області) згідно клопотання від 09.03.2017, оформлену листом № Г-3367/0-8377/6-17 від 06.07.2017.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області за такими реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у м. Житомирі; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38035726; банк отримувача - ГУДКСУ у Житомирській області; код банку отримувача (МФО) - 811039; рахунок отримувача - 4002; код класифікації доходів бюджету - 22030101. судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду зі скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нову про відмову в позові. В скарзі відповідач зазначає про те, що отримання в подальшому земельної ділянки в оренду має відбуватися за процедурою проведення земельних торгів. Відповідач вважає, що отримання земельних ділянок без проведення земельних торгів суперечить вимогам ст.124 ЗК України. також скаржник зазначає, що вимога про зобов'язання відповідача прийняти конкретно визначені рішення є фактично наданням дозволу, є формою втручання в дискреційні повноваження та виходить за межі завдань адмінсудочинства.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дослідивши докази, зібрані в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги відповідача з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 1 червня 2017 року частково задоволено позов, зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 від 9 березня 2017 року та надати відповідь у відповідності до вимог Земельного кодексу України (а.с.8-10).

Матеріали справи свідчать, що 9 березня 2017 року ОСОБА_3 через довіреного представника ОСОБА_4 звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, в якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння орієнтовною площею 24.0 га за межами населених пунктів Брусилівської селищної об'єднаної громади (бувшої Озерської сільської ради Брусилівського району Житомирської області). До клопотання долучено копію доручення, графічні матеріали, копії паспорта і коду (а.с. 6).

Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянувши заяву позивача, листом від 07.04.2017 №Г-3367/0-3952/6-17, посилаючись на постанову КМУ №413 від 07.06.2017р. про "Деякі питання удосконалення управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", відмовило позивачу в наданні дозволу.

Вважаючи таку відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області протиправною, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, виходив з протиправності повторної відмови ГУ Держгеокадастру позивачу у наданні відповідного дозволу. Водночас, суд зазначив, що у цьому випадку втручання в дискреційні повноваження відповідача зумовлено досягненням правомірної цілі, оскільки зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння не відновить порушених прав позивача та в подальшому, у разі невиконання відповідачем судового рішення, спричинить чергове звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідності до ч.2 ст.116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч.2 ст.22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Приписами ч.3 ст.22 Земельного кодексу України визначено що, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За змістом ч.1 ст.34 Земельного кодексу України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

На підставі ч.3 ст.134 Земельного кодексу України, земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно зі ч.3 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Приписами ч.1 ст.123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Відповідно до ч.2 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом першої інстанції було досліджено матеріали, які подавались позивачем разом з заявою, та встановлено, що позивач при зверненні до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки подав всі необхідні документи, передбачені нормами Земельного кодексу України.

Однак, відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв'язку з тим, що у відповідності до Стратегії удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними земельні ділянки сільськогосподарського призначення передаються в оренду лише за результатами земельних торгів та за наявності агрохімічного паспорта земельної ділянки. Постанова КМУ № 413 від 07.06.2017 "Про деякі питання удосконалення в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними", на яку посилається у листі-відмові Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, не є нормативно-правовим актом, що врегульовує порядок надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної або комунальної власності у користування громадянам, а лише затверджує стратегію (план діяльності на певний період - прим.суду) удосконалення механізму управління в сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ГУ Держгеокадастру у вказаній відмові не зазначено жодної з підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України , для відмови в наданні позивачу за його заявою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, що тим самим свідчить про те, що відповідач діяв всупереч нормам Земельного кодексу України (аналогічного висновку дійшов і суд першої інстанції).

Крім цього, колегія суддів зазначає, що із аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України вбачається, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Згідно діючого правового регулювання земельних відносин у державі, право розпорядження землями сільськогосподарського призначення відбувається виключно на підставі норм Земельного кодексу України, а тому відповідачем безпідставно та протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

При цьому, слід зазначити, що суд першої інстанції правомірно, як це визначено приписами ст.9 КАС України, з метою недопущення порушення прав, свобод та інтересів позивача, вийшов за межі позовних вимог, визнавши протиправним ненадання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо можливості та необхідності втручання у цьому випадку в дискреційні повноваження відповідача та зобов'язання його надати відповідний дозвіл ОСОБА_4 І,П., оскільки це необхідно для повного захисту порушених прав позивача неправомірними відмовами ГУ Держгеокадастру і такий спосіб відновлення порушеного права буде ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникне необхідність повторного звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017р. у справі №К/800/2031/17.

Колегія суддів зазначає про належно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, оскільки саме по-собі визнання відмови у наданні дозволу протиправним не відновлює порушене право позивача.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Безпідставними є посилання скаржника на приписи ст.124 Земельного кодексу України, яка визначає, зокрема, передачу в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, за результатами проведення земельних торгів. Слід вказати, що передумовою передачі земельної ділянки слугує позитивне поетапне вирішення певних стадій процесу передачі земельної ділянки, зокрема, отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, розроблення проекту землеустрою, погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, встановленому статтею 186- 1 Земельного кодексу України. В даному випадку позивачем ставиться питання щодо незаконності відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головноого управління Держгеокадастру у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "27" листопада 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.Г. Охрімчук

судді: М.М. Капустинський

ОСОБА_2

Повне судове рішення складено "14" лютого 2018 р.