Справа № 826/6001/17
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2018-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 лютого 2018 року № 826/6001/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянув у письмовому провадженні справу з позовом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови

Обставини справи:

ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулась до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанови від 28.03.2017 ВП №43858674 про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм ст.. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки виконавчий документ не виконано позивачем з поважних причин.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового вирішення справи.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України (КАС України від 06.07.2005 №2747-IV у редакції, що діяла до 15.12.2017), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

В С Т А Н О В И В:

На виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві надійшов на виконання виконавчий лист виданий Окружним адміністративним судом міста Києва 02.04.2014 по справі №2а-17251/12/2670 про зобов’язання ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» виконати вимогу Державної фінансової інспекції України від 11.06.2012 №05-14/444, а саме: пп. 2 та 3 щодо відшкодування за рахунок винних осіб шкоди в сумі 1840606 грн. та відкоригувати в обліку вартості активів на загальну суму 2510446,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 1404-VIII).

За змістом статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно зі статтею 75 Закону 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Листом від 03.10.2016 позивач повідомив державного виконавця про неможливість виконати судове рішення, оскільки вимога Державної фінансової інспекції України від 11.06.2012 №05-14/444 складена так, що виконати її неможливо, а саме: не зазначено винних осіб, з яких належить відшкодувати шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що постановою старшого державного виконавця від 05.10.2016 за невиконання вимог №187/10 та 194/10 на позивача накладено штраф в сумі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що листом від 03.01.2017 позивач повідомив відповідача про звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявами про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи також вбачається, що 27.03.2017 відповідач звернувся до Шевченківського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про вчинення боржником (позивачем) кримінального провадження.

28.03.2017 відповідачем накладено штраф на НАК «Нафтогаз Україна» у розмірі 10 200 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач діяв відповідно до згадуваних норм Закону 1404-VIII.

Щодо доводів позивача про неможливість виконання судового рішення з примусового виконання якого видано згадуваний виконавчий лист суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, виконавчим листом зобов’язано ПАТ «НАК «Нафтогаз Україна» виконати вимогу Державної фінансової інспекції України від 11.06.2012 №05-14/444, а саме: пп. 2 та 3 щодо відшкодування за рахунок винних осіб шкоди в сумі 1840606 грн. та відкоригувати в обліку вартості активів на загальну суму 2510446,20 грн.

Правова оцінка правомірності вимоги Державної фінансової інспекції України від 11.06.2012 №05-14/444 надана судом при вирішенні справи №2а-17251/12/2670 та не потребує повторного доказування.

Судове рішення у справі №2а-17251/12/2670 набрало законної сили та в силу норм ст.. 14 КАС України є обов’язковим до виконання, невиконання судового рішення тягне відповідальність установлену законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ведеться листування з державним виконавцем щодо неможливості виконання судового рішення, проте позивачем не надано суду жодного доказу вчинення дій щодо виконання зазначеного судового рішення.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами статей 77-78, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда