Справа № 229/3819/17
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 року справа №229/3819/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді: Ястребової Л.В, суддів Казначеєва Е.Г.., Компанієць І.Д., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 р. у справі № 229/3819/17 (головуючий І інстанції - Гонтар А.Л. ) за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області про визнання дій суб'єкта владних повноважень неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

05 жовтня 2017 року ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області (надалі - відповідач, Управління) про визнання дій відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком незаконними, зобов'язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком з часу припинення (а.с. 2-3).

Постановою Дружківського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року з урахуванням ухвали від 05 грудня 2017 року про виправлення описки позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківка Донецької області щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за його заявою.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківка Донецької області відновити нарахування виплати належної ОСОБА_3 пенсії за віком відповідно до його заяви з 01 серпня 2017 року (а.с. 33-38).

Відповідач із такою постановою суду першої інстанції не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скарго, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що хоча позивач і зареєстрований на території, підконтрольній українській владі, що підтверджується штампом у його паспорті, але на час початку антитерористичної операції останній був зареєстрований на непідконтрольній українській владі території, у звязку з чим, на переконання апелянта, для відновлення виплати пенсії позивачу необхідно надати до Управління довідку внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі зазначеної довідки з обов'язковим зазначенням підстав відмови. Апелянт посилається на правову позицію, висловлену Верховним судом України в постанові від 12.04.2017 № 6-51цс17, де суд дійшов до висновку, зокрема, що державною на законодавчому рівні гарантовано та врегульовано питання надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду потерпілим на виробництві, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, які закріплено в Законі України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а також вказано, що жодними нормативно-правовими актами, що регламентують порядок здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг у період збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного та техногенного характеру, не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістилися з тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що рішення про припинення позивачу виплати його пенсії прийнято у зв'язку з тим, що позивач не зареєстрований в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб, а також на те, що в Управління відсутня паперова пенсійна справа та документи, на підставі яких позивачу було призначено виплату пенсії, що, відповідно до п. 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії від 25.11.2005 № 22-1 виключає відновлення виплати пенсії позивачу, оскільки наявна в управління електронна пенсійна справа містить лише документи, створені управлінням під час взяття на облік позивача (а.с. 44-47)

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

На підставі ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами в межах та доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права колегія суддів встановила наступне.

Позивач, ОСОБА_3 перебуває на обліку в УПФУ в місті Дружківці Донецької області, як отримувач пенсії за віком, як внутрішньо переміщена особа, що не заперечується відповідачем у справі та не є спірним.

З 21 червня 2016 року позивач перереєструвався на територію, яка підконтрольна українській владі, а саме, місцем реєстрації позивача є: пров. Парковий, буд. 2, що підтверджується штампом у паспорті позивача.

З серпня 2017 року відповідачем припинено позивачу виплату його пенсії.

За роз'ясненнями з цього приводу позивач звертався до Управління із заявою в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Відповідач, листом від 14.09.2017 року № 11198/02 повідомив позивача, що виплату його пенсії призупинено після встановлення факту безпідставної виплати пенсії за відсутності реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Управління також зазначило, що особа, яка прописалась на території, підконтрольній українській владі після початку антитерористичної операції, вважається внутрішньо переміщеною особою та повідомив, що у разі наявності у позивача письмової відмови про взяття на облік відповідно до Порядку № 509 та документів, що підтверджують місце проживання (реєстрація в паспорті або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації) на території, яка контролюється українською владою, управління поновить виплату пенсії позивачу (а.с. 7)

Вважаючи такі дії відповідача незаконними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що нездійснення відповідачем виплату позивачу раніше призначеної пенсії є безпідставним, а тому задовольнив позов.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Зміст цієї норми можна розуміти так, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058, однак відповідного рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу Управлінням не приймалось.

В якості підстави для припинення виплати позивачу його пенсії, відповідач посилається на те, що позивач не зареєстрований в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Колегія суддів зазначену вище підставу для припинення виплати пенсії вважає неправомірною, оскільки у паспорті позивача чітко зазначено, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, тобто знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, тому довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509 позивач не повинен подавати до відповідача для поновлення виплати пенсії, оскільки з 21 червня 2016 року ОСОБА_3 не вважається внутрішньо переміщеною особою, тому як зареєстрований на території, яка підконтрольна українській владі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що припинення виплати позивачу його пенсії у зв'язку з тим, що позивач не зареєстрований в Єдиній базі даних про внутрішньо переміщених осіб суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі № 1058-ІV.

Слід також зазначити, що згідно частини 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла до висновку, що діями позивача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України, обмеження якого неможливе, у зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_3 є такими, що підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на правовий висновок Верховний Суд України, викладений в постанові від 12 квітня 2017 року по справі № 6-51цс17, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки обставини, викладені у цьому рішенні не є т тотожними з обставинами у даній адміністративній справі.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, апелянтом не доведено правомірність своїх дій, в розумінні ст. 77 КАС України, у зв'язку з чим, колегія суддів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову на постанову Дружківського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року слід залишити без змін. Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Повний текст постанови складений 13 лютого 2018 року.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Дружківці Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Дружківського міського суду Донецької області від 31 жовтня 2017 р. у справі № 229/3819/17 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Л.В. Ястребова

Судді Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць