Справа № 826/13431/17
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 лютого 2018 року 09:10 № 826/13431/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про представники сторін:визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, позивач: ОСОБА_1, ГУДФС у м. Києві: ОСОБА_2, ДПІ у Солом'янському районі: не з'явився,
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.08.2017 № 40227-1305, прийняте Головним управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, зазначивши, що він є власником складського приміщення, та використовує його у своїй господарській діяльності згідно з КВЕД 52.10 «Складське господарство», а отже обов'язок щодо сплати земельного податку у нього відсутній, у зв'язку з чим таке податкове повідомлення-рішення, на думку позивача, підлягає скасуванню.

Представник відповідача - ГУ ДФС у м. Києві в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування яких зазначив, що при винесенні оскаржуваного рішення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством України, оскільки позивач є власником нежитлових будівель та споруд, розташованих, за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 6, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 22.05.2008, яке останній здає в оренду, проте, як зазначає представник відповідача, надання в найм (оренду) нежитлового приміщення не означає, що механічно, разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташовано. Таким чином, на думку представника відповідача, позивач зобов'язаний сплачувати земельний податок.

Під час розгляду справи в судовому засіданні 08.02.2018 суд, на підставі приписів ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за згодою всіх учасників процесу перейшов до її розгляду в подальшому у письмове провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як видно з матеріалів справи, 27.04.2017 відповідачем прийнято оскаржуване рішення № 40227-1305, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб у розмірі 533520,10 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.пп. 14.1.72, 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) земельний податок - це обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу), а землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до пп. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Статтею 269 ПК України встановлено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно з п. 291.2 ст. 291 глави 1 розділу XIV ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

З системного аналізу викладених норм видно, що законодавцем чітко визначено умови, за яких платники єдиного податку першої - третьої груп звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку, а саме: у разі використання земельної ділянки для провадження господарської діяльності.

Як видно з матеріалів справи, позивач є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 6, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 22.05.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 185 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Портановою Т.В., а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна.

Так, між ФОП ОСОБА_1 (Товарний склад) та ФОП ОСОБА_4 (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання від 03.04.2017 № 5, відповідно до умов якого Поклажодавцем передаються Товарному складу на зберігання дивани 52 шт. на суму 470000,00 грн., строк зберігання яких за цим договором становить 9 місяців, з щомісячною орендною платою 8079,00 грн., що також підтверджується актами здачі - приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2017 № ОУ-0000003 та від 31.05.2017 № ОУ-0000007.

Між ФОП ОСОБА_1 (Товарний склад) та ФОП ОСОБА_5 (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання від 01.06.2017 № 6, відповідно до умов якого Товарний склад зобов'язується за плату зберігати товари: спортивне взуття на суму 150000,00 грн., строк зберігання яких, за цим договором становить 7 місяців, з щомісячною орендною платою 1000,00 грн.

Між ФОП ОСОБА_1 (Товарний склад) та ФОП ОСОБА_6 (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання від 03.04.2017 № 1, відповідно до умов якого Поклажодавцем передаються Товарному складу на зберігання швейні машинки «Подільськ-2М» 7 шт. на суму 60000,00 грн., строк зберігання яких за цим договором становить 9 місяців, з щомісячною орендною платою 1500,00 грн., що також підтверджується актами здачі - приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2017 № ОУ-0000001, від 31.05.2017 № ОУ-0000005, від 31.07.2017 № ОУ-0000014, від 31.08.2017 № ОУ-0000015 та від 30.09.2017 № ОУ-0000016.

Між ФОП ОСОБА_1 (Товарний склад) та ФОП ОСОБА_7 (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання від 03.04.2017 № 3, відповідно до умов якого Поклажодавець передає Товарному складу на зберігання двері броньовані 35 шт. на суму 350000,00 грн., строк зберігання яких за цим договором становить 9 місяців, з щомісячною орендною платою 6230,00 грн., що також підтверджується накладною від 03.04.2017 № 2, актами здачі - приймання робіт (надання послуг) від 30.04.2017 № ОУ-0000002, від 31.05.2017 № ОУ-0000006 та складською квитанцією від 03.04.2017 АТ № 2.

Між ФОП ОСОБА_1 (Товарний склад) та ФОП ОСОБА_8 (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання від 03.04.2017 № 4, відповідно до умов якого Поклажодавцем передаються Товарному складу на зберігання шафи - 15 шт., столи - 10 шт., стільці - 40 шт. на загальну суму 115000,00 грн., строк зберігання яких за цим договором становить 9 місяців, з щомісячною орендною платою 1860,00 грн.

Таким чином, з аналізу вказаних обставин видно, що позивач використовує земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 6, на якій розташоване нерухоме майно - складські приміщення, у власній господарській діяльності.

Водночас, наведене також підтверджується випискою з ЄДРПОУ від 15.12.2016 та витягом з реєстру платників єдиного податку від 16.12.2016 № 187, відповідно до яких позивач є платником єдиного податку 3 групи, перелік видів господарської діяльності згідно з КВЕД: 52.10 «Складське господарство», місце провадження господарської діяльності: м. Київ, вул. Качалова, 6.

Разом з тим, представник відповідача у своїх запереченнях послався на постанову Верховного Суду України від 24.11.2015 у справі № 21-2352а15, відповідно до якої, у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку. Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов'язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Cуд не може взяти до уваги посилання представника відповідача, як на підставу правомірності спірного рішення, на вказану постанову Верховного Суду України, оскільки за результатами аналізу такої постанови видно, що у вказаній справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з укладенням фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, договору найму (оренди) власного нерухомого майна, яке розташоване на відповідній земельній ділянці, в той час як у даній справі позивач використовує нерухоме майно - складські приміщення на земельній ділянці згідно з КВЕД 52.10 «Складське господарство» та провадить свою діяльність в якості товарного складу, тобто обставини у справі № 21-2352а15 та у даній адміністративній є різними.

Враховуючи викладене у сукупності, а також те, що позивач є платником єдиного податку і використовує земельну ділянку за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 6, на якій розташоване нерухоме майно - складські приміщення, для провадження підприємницької діяльності, суд приходить до висновку, що нарахування позивачу податкового зобов'язання зі сплати податку за використання земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Качалова, 6, є необґрунтованим та безпідставним, у зв'язку з чим, прийняте ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкове повідомлення-рішення від 17.08.2017 № 40227-1305 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі як суб'єкти владних повноважень не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення і не довели правомірності винесення спірного податкового повідомлення-рішення.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач про присудження судових витрат на його користь не просив.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04071, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2017 № 40227-1305, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33.19, ).

Рішення відповідно до ст. 255 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Суддя К.С. Пащенко