Справа № 803/1431/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/12426/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідання ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду, прийняту у порядку письмового провадження 20 листопада 2017 року в м. Луцьку суддею Валюхом В.М., у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС) від 4 серпня 2017 року за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2015 року № 442655-13 в сумі 11014,62 грн., № 442659-13 в сумі 1839,55 грн. та № 442660-13 в сумі 2565,11 грн.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі № 803/1431/17 позов було задоволено повністю.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем правомірно у звязку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким запроваджено податок на нерухоме майно, та на підставі рішення Володимир-Волинської міської ради № 40/38 від 23 січня 2015 року.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що приймаючи рішення від 23 січня 2015 року № 40/38 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», Володимир-Волинська міська рада не дотримала обмежень, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 та підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі ПК) щодо офіційного оприлюднення рішення про встановлення місцевих податків та зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, та в частині дотримання принципу стабільності, оскільки офіційно не оприлюднила відповідне рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до 15 липня року, що передує бюджетному періоду. Тому застосування відповідачем положень статті 266 ПК та рішення Володимир-Волинської міської ради від 23 січня 2015 року № 40/38 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» з метою оподаткування належних позивачу обєктів нерухомого майна не може мати місце у 2015 році.

Крім того, суд додатково звернув увагу на порушення відповідачем порядку надіслання (вручення) позивачу податкових повідомлень-рішень, визначеного підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 3 грудня 2007 року за № 16882857, за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/5 частки обєкта нерухомого майна - приміщення майстерні по ремонту комбайнів, площею 4521,6 м2, за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 158.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 22 листопада 2007 року за № 16755958, за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/3 частки обєкта нерухомого майна мийка з постом діагностики, площею 453,1 м2 за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 158.

Згідно із витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 22 листопада 2007 року за № 16755476, за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частки обєкта нерухомого майна склад запчастин, площею 421,2 м2 за адресою: м. Володимир-Волинський, вул. Луцька, 158.

Відповідно до матеріалів справи 4 серпня 2017 року ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення за формою «Ф»:

№ 442655-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 11014,62 грн., обєкт оподаткування цех (приміщення майстерні) по ремонту комбайнів;

№ 442659-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 1839,55 грн., обєкт оподаткування мийка з постом діагностики;

№ 442660-13, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік в розмірі 2565,11 грн., обєкт оподаткування склад запчастин.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції статті 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункти 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК).

Відповідно до наведених правових норм апеляційний суд погоджується із податковим органом у тому, що нежитлові приміщення, зазначені в матеріалах справи, є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому ОСОБА_3, як його власник, зобов'язаний сплачувати вказаний податок відповідно до вимог статті 266 ПК.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 ст. 266 ПК ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Пунктом 4.3 статті 4 ПК передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно із пунктом 4.4 статті 4 ПК установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені статтею 12 ПК.

Згідно із статтею 8 ПК в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Положеннями пунктів 10.1 та 10.2 статті 10 ПК передбачено, що до місцевих податків належить податок на майно. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, належить до місцевих податків, особливості введення якого передбачені статтею 12 ПК.

Згідно із пунктом 12.3 статті 12 ПК сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК).

Відповідно до підпункту 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 ПК при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3 пункту12.3 статті 12 ПК).

При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що згідно з пунктом 12.5 статті 12 ПК офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 статті 12 ПК.

Відповідно підпункту 12.3.4 статті 12 ПК рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно із статтею 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Разом з цим, згідно з пунктом 5 Розділу XIX «Прикінцеві положення» ПК органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

Відтак, на переконання апеляційного суду, безпосереднє встановлення місцевих податків, а отже і податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, віднесено ПК до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

23 січня 2015 року Володимир-Волинська міська рада Волинської області прийняла рішення № 40/38 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», пунктом 2 якого затвердила Положення про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Згідно із пунктом 1.1 Положення про встановлення податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (додаток до рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 23 січня 2015 року № 40/38) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, розташованих у м. Володимир-Волинському, пунктом 2.1 цього ж Положення визначено, що обєктом оподаткування є обєкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а за приписами пункту 7.2 вказаного Положення податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 7.1 пункту 7 цього положення, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з обєктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

10 липня 2015 року Володимир-Волинська міська рада прийняла рішення № 45/3 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», яке набрало чинності з 01 січня 2016 року.

Підпунктом 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 ПК встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до пункту 12.5. статті 12 ПК офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Статтею 57 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Відповідно до частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторні акти, прийняті органами та посадовими особами місцевого самоврядування, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації відповідних рад, а у разі їх відсутності - у місцевих друкованих засобах масової інформації, визначених цими органами та посадовими особами, не пізніш як у десятиденний строк після їх прийняття та підписання.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» рішення органів місцевого самоврядування, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Виходячи із викладеного, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що обовязковою умовою чинності нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування є його оприлюднення в офіційних виданнях та друкованих засобах масової інформації.

Враховуючи те, що рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 23 січня 2015 року № 40/38 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» прийняте 23 січня 2015 року є нормативно-правовим актом, але всупереч вимогам статті 57 Конституції України, частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», статті 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», статті 22 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» не було оприлюднено у офіційних друкованих засобах масової інформації, то його не можна вважати таким, що підлягає до застосування контролюючим органом з метою оподаткування у 2015 році, а у разі його оприлюднення у офіційних друкованих засобах масової інформації може підлягати застосуванню не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Окрім того, суд першої інстанції доречно звернув увагу на правову позицію, викладену у рішенні Європейського Суду з прав людини від 7 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яким було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції через те, що державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податку, що призвело до накладення на заявника зобовязання зі сплати податку.

Виходячи з наведеного слід погодитися з висновком суду першої інстанції про протиправність оспорюваних позивачем податкових повідомлень-рішень відповідача та необхідність їх скасування.

Порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року у справі № 803/1431/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Л.П.Іщук

ОСОБА_4

Постанова у повному обсязі складена 13 лютого 2018 року.