Справа № 591/887/18
Суддя: Сидоренко А. П.
Дата ухвалення: 2018-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 591/887/18
Провадження № 2-а/591/237/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2018 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді - Сидоренко А.П.

з участю секретаря - Майбороди А.О.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Сумській області до громадянки ОСОБА_3 ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та її затримання з метою забезпечення примусового видворення, -

в с т а н о в и в :

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 серпня 2017 року працівниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Управління ДМС України в Сумській області разом з працівниками відділу боротьби і злочинами повязаними з торгівлею людьми ГУНП в Сумській області, було виявлено громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2, яка незаконно перебуває на території України. В ході перевірки було встановлено, що відповідач народилася в республіці ОСОБА_3, не працює, не навчається. Повідомила, що приїхала в Україну 15 років тому з матірю, яку звуть Марина, повних анкетних даних, де вона проживає не знає, за межі території України не виїздила.

01 серпня 2017 року зі слів відповідача посадовою особою УДМС України в Сумській області було складено Довідку про особу (з фотокарткою), за формою встановленою додатком 2 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення Державною міграційною службою України, затвердженої наказом МВС України від 28 серпня 2013 року №825, де зазначено, що відповідач документів на проживання в Україні не має, і мешкає за адресою: АДРЕСА_1, інформація про особу за обліками ДМС відсутня. Підписами відповідача підтверджено, що інформація з її слів записана вірно та, що вона послуг перекладача не потребує.

За результатами перевірки, установлено, що ОСОБА_2 на території України зареєстрованою не значиться, громадянства не набувала, посвідкою на постійне проживання та тимчасове проживання не документувалася, такою, що перетинала державний кордон України на вїзд/виїзд не значиться.

01 серпня 2017 року відносно відповідача складений протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МСМ № 053688 за ч. 1 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні), та начальником Управління ДМС України в Сумській області застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн., відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 01 серпня 2017. Штраф порушницею не сплачений.

Встановлено, що відповідач перебувала без дозволу на право перебування на території України. Під час перебування до підрозділів ДМС України у Сумській області щодо продовження термінів чи з інших питань перебування на території України, в тому числі щодо отримання статусу біженця чи додаткового захисту, не зверталася.

01 серпня 2017 року Управлінням ДМС України в Сумській області, з метою досудового врегулювання спору, було прийнято рішення №111 про примусове повернення відповідача з України, один екземпляр якого їй вручено під підпис, та шляхом проставлення підпису вона зобовязалася виїхати за межі України у визначений термін, а саме до 15 серпня 2017 року, проте відповідач рішення про примусове повернення не виконала. На сьогоднішній день підстав для подальшого перебування в Україні у відповідача не має та вона знаходиться на території України з порушенням вимог чинного міграційного законодавства.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить примусово видворити громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2 за межі території України, затримати її з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Також звернути постанову до негайного виконання.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, повідомивши, що її з братом в Україну привезла матір, коли вони були ще малими. Мати залишила їх та вони проживали з бабусею та тіткою, які є громадянами ОСОБА_3. Зазначила, що має батька, який проживає в Росії. Не заперечувала, що їй пропонувалось добровільно виїхати за межі України влітку 2017 року, проте цього не зробила.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 серпня 2017 року працівниками УДМС України в Сумській області було виявлено громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2, яка проживає на території України без документів на право проживання на території України.

У звязку з цим, постановою начальника УДМС України в Сумській області від 01 серпня 2017 року громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу (а.с.8).

В матеріалах справи наявна довідка про особу з фотокарткою ОСОБА_2, з якої вбачається, що вона є громадянином ОСОБА_3 (а.с.10). Вказану обставину відповідач не заперечувала і в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства вїжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частинами 1, 2 ст. 16 цього ж Закону визначено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які вїжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 2 статті 25 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обовязок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у звязку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Статтею 26 Закону передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

01 серпня 2017 року УДМС України в Сумській області було прийняте рішення №111 про примусове повернення з України до ОСОБА_3 ОСОБА_2, яким останню зобов'язано покинути територію України до 15 серпня 2017 року (а.с.16).

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця і особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» роз'яснено, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем законодавства України, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні, що виражається в знаходженні на території України із порушенням строку тимчасового перебування на території України. Відповідач не зверталася із клопотанням про продовження строку перебування, не виконала в добровільному порядку рішення уповноваженого органу від 01 серпня 2017 про залишення території України у встановлений термін.

Тому, суд вважає, що на даний час відсутні правові підстави для перебування відповідача на території України, а відтак наявні всі необхідні обставини для примусового видворення відповідача за межі України.

Крім цього, при розгляді справи не було встановлено фактів, які б свідчили про неможливість примусового видворення відповідача за межі України за обставин, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно з ч. 1 ст. 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

У підпункті «f» п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі «Ливада проти України» (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_1 проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац п'ятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року №12-рп/2003).

Відповідно до п. 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС від 29 лютого 2016 року за № 748/288781, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З огляду на відсутність у відповідача, яка вчинила порушення законодавства про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд України, наявні підстави для застосування до неї затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

З урахуванням вищенаведеного наявні підстави для задоволення вказаного адміністративного позову.

На підставі п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд приходить до висновку про необхідність звернення до негайного виконання постанови суду в частині примусового видворення іноземця чи осіб без громадянства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 9, 77, 241-246, 272, 288, 289 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (місце знаходження: м. Суми вул. Герасима Кондратьєва, 27) задовольнити.

Примусово видворити за межі території України громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Затримати строком на 6 місяців громадянку ОСОБА_3 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, який розташований: Чернігівська область, Ріпкинстький район, село Розсудів, вул. Лісна, буд. 5.

Рішення суду в частині примусового видворення звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.П.Сидоренко