Справа № 826/22163/15
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2018-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

31 січня 2018 року № 826/22163/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши у письмовому провадження адміністративну справу
за позовомПублічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 квітня 2015 року , № ,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Публічне акціонерне товариство «Аграрний фонд» (далі - ПАТ «Аграрний фонд», позивач) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22 квітня 2015 року , № .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень - рішень слугував висновок відповідача щодо порушення ПАТ «Аграрний фонд» п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 та п.138.2 ст. 138, пп. 198.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України внаслідок здійснення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Екстрабренд» (код за ), яке, на думку податкового органу, належить до транзитно-конвертаційної групи.

Вказаний висновок про завищення податкового кредиту та заниження податку на прибуток підприємства ґрунтується виключно на тому, що у провадженні СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження ТОВ «Екстрабренд» за №0000099 від 09.07.2014, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 205 КК України.

У той же час аналіз чинного законодавства України вказує, що законодавець не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання.

У свою чергу, первинні документи надані позивачем по взаємовідносинах з ТОВ «Екстрабренд» за змістом відповідають вимогам законодавства, що пред'являються до первинних документів.

Позивач також зазначає, що Акт перевірки не містить будь-яких допустимих доказів, що ТОВ «Екстрабренд» здійснювалася незаконна діяльність. Крім того, укладений між ПАТ «Аграрний фонд» з ТОВ «Екстрабренд» правочин не віднесений законом до нікчемних, а також відсутні судові рішення про визнання його недійсним, а отже, враховуючи роз'яснення (лист від 27.05.2013 № 3642/6/99-99-19-04-01-15), які надані Міністерством доходів і зборів України, ПАТ «Аграрний фонд» має повне право на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ та зменшення оподатковуваного прибутку на здійснені витрати.

Таким чином, орган державної фіскальної служби, складаючи акт перевірки, неправомірно виходив з фіктивності (нікчемності) спірних правочинів, а його висновок про те, що зазначені угоди очевидно суперечать інтересам держави та суспільства, не підтверджені належними доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував, обґрунтовуючи тим, що податкові повідомлення-рішення, прийнято за результатами перевірки, в повній мірі відображають факт порушення позивачем норм податкового законодавства.

У судовому засіданні просив у задоволені позову позивача відмовити повністю.

Відповідно до вимог частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (станом до 15.12.2017р.), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі направлення від 25 березня 2015 року № 559/2213 та згідно пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, відповідно до наказу ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві № 553 від 24.03.2015 року, постанови слідчого СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 38.01.2015 року, ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПАТ «Аграрний фонд» (код за ) з питань правильності формування податкового кредиту з ПДВ та валових витрат з податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово-господарських відносин з ТОВ «Екстрабренд» (код за ) за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за результатами якої складено Акт № 148/22-13/38926880 від 07 квітня 2015 року.

Висновками вказаного акту перевірки встановлено порушення позивачем:

- п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого підприємством завищено суму залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, в розмірі 105 097, 00 грн., в тому числі за грудень 2014 р. в сумі 105 097, 00 грн.;

- п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. 2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 24 063, 00 грн., у тому числі за 2014 рік в сумі 24 063, 00 грн.

14 травня 2015 року ПАТ «Аграрний фонд» подано до податкового органу заперечення на Акт перевірки від 07 квітня 2015 року № 148/22-13/38926880, за результатами розгляду яких ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві рішенням від 21 квітня 2015 року № 15394/10/26-59-22-13 подані заперечення залишено без задоволення, Акт перевірки - без змін.

22 квітня 2015 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі Акту перевірки від 07 квітня 2015 року № 148/22-13/38926880 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № , яким згідно з п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 Податкового кодексу України та абз. «б» п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. 2755-VI (із змінами та доповненнями), ПАТ «Аграрний фонд» зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 105 097, 00 грн.;

- № , яким згідно з п. 54.3 ст. 54, та абз. «б» п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) за порушення . 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. 2755-VI (із змінами та доповненнями), ПАТ «Аграрний фонд» визначено суму грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій з податку на прибуток підприємства у розмірі 36 905, 00 грн., в тому числі: за основним платежем - в розмірі 24 063, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 12 032, 00 грн.

За результатами оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку, рішеннями ГУ ДФС у м. Києві від 24.06.2015 року № 9909/10/26-15-10-05-35 та ДФС у м. Києві від 03.09.2015 року № 18814/6/99-99-10 податкові повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року , № залишено без змін, скарги - без задоволення.

Незгода з вказаним податковими повідомленнями-рішеннями суб'єкта владних повноважень, обумовила звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами пункту 1.1 статті 1 ПК України (в редакції, чинній на момент винесення спірного наказу) визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Поряд із цим, відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з р.V цього Кодексу.

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст.186 цього Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх послуг) на митну територію України в митному режимі імпорту або реімпорту (далі - імпорт); г) вивезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі експорту або реекспорту (далі - експорт); ґ) з метою оподаткування цим податком до експорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг), які перебувають у вільному обігу на території України, до митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України; д) з метою оподаткування цим податком до імпорту також прирівнюється постачання товарів (супутніх послуг) з-під митного режиму магазину безмитної торгівлі, митного складу або спеціальної митної зони, створених згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного кодексу України, для їх подальшого вільного обігу на території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

В пп. «б» п.187.1 ст.187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема: дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

При цьому, згідно із пп. «а» п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

В абз.2 п.198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11ст.201 цього Кодексу.

З наведеного вбачається, що наявність у Позивача виданих йому контрагентами податкових накладних, оформлених з дотриманням вимог чинного законодавства, а також доказів сплати ПДВ останнім у складі вартості товару є достатніми підставами для визначення податкового кредиту при реальному проведенні господарських операцій.

У той же час, відповідно до положень п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (п.201.6 ст.201 ПК України). Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому, у п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В свою чергу, відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положенням п.138.1 ст.138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п.138.4, 138.6 - 138.9, пп.пп.138.10.2 - 138.10.4 п.138.10, п.138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з п.138.5, пп.пп.138.10.5, 138.10.6 п.138.10, п.п.138.11, 138.12 цієї статті, п.140.1 ст.140 і ст.141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у п.138.3 цієї статті та у ст.139 цього Кодексу.

Згідно із абз.1 п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених р.II цього Кодексу.

В пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У той же час, згідно із п.22.1 ст.22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

При цьому, п.44.1 ст.44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Крім того, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні регулюються Законом №996. Цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Згідно зі ст.1 Закону №996 господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Також, п.1.1 р.1 Положення №88 передбачено, що дане положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету.

Згідно із п.1.2 Положення №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (установи), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення №88).

Тобто, будь-які документи (у тому числі договори, акти, рахунки, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, як наслідок, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, у той час, як такою умовою для відображення у податковій звітності витрат платника на проведення рекламних та інших передпродажних заходів - є фактичне понесення таких витрат, що підтверджені необхідними документами первинного обліку, у межах реальної господарської діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні податкові повідомлення-рішення були винесені податковим органом внаслідок взаємовідносин позивача з ТОВ «Екстрабренд» (код за ) за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року.

З матеріалів справи, судом встановлено, що між ПАТ «Аграрний фонд» (Власник) та ТОВ «Екстрабренд» (Перевірник) 18.11.2014 року було укладено Договір про надання послуг № 56-04/14, за умовами якого Перевізник бере на себе зобов'язання на підставі дозволів Власника надавати останньому комплекс послуг з перевезення (в тому числі навантажувально-розвантажувальні роботи, транспортування, експедирування, сертифікація та інші роботи пов'язані з комплексом заходів із перевезенням) товарно-матеріальних цінностей (Вантаж) у кількості 30000,000 тонн, а Власник Вантажу бере на себе зобов'язання оплатити вартість наданих послуг.

Перевезення кожної партії Вантажу оформляється окремо додатковою угодою за формою, згідно додатку 1. В додатковій угоді визначається вид транспорту, маршрут перевезення, кількість та вид Вантажу, вартість перевезення та інші умови.

Відповідно до п. 2.11 вказаного Договору, Перевізник зобов'язаний після закінчення перевезення надати Власнику наступні документи: податкові накладні; оригінали товарно-транспортних чи залізничних накладних, оформлених відповідно до законодавства; реєстр товарно-транспортних чи залізничних накладних; належним чином завірені копії складських документів, виписаних складом - отримувачем; акт надання послуг; документи, що підтверджують витрати Перевізника складу - зберігачу Вантажу за комплекс наданих послуг.

Пунктом 3.7 встановлено, що Власник зобов'язаний здійснити оплату за надані послуги Перевізнику в порядку та згідно умов, передбачених Договором.

Розрахунки між Власником та Перевізником здійснюються шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок Перевізника після підписання сторонами акту про надання послуг. Вартість наданих послуг, що підлягає оплаті Перевізнику, вказується в Додатковому договорі та акті наданих послуг. Розрахунки із Перевізником за транспортування та експедирування Вантажу проводиться за затвердженими тарифами, які значаться в додатковій угоді. Розрахунки за навантажувально-розвантажувальні роботи, сертифікацію та інші роботи та послуги пов'язані з комплексом заходів із перевезенням Вантажу, проводяться за тарифами, встановленими згідно із законодавством, за умови підтвердження фактично понесених Перевізником витрат.

На викладання вказаного вище Договору, позивачем надано до суду копії Додаткових договорів та первинних документі на їх виконання, а саме:

- Додатковий договір № 1 від 19.11.2014 року, згідно якого Перевізник бере на себе зобов'язання виконати комплекс послуг із перевезення зернових автотранспортом (в тому числі навантажувально-розвантажувальні роботи, транспортування, експедирування, сертифікація та інші роботи та послуги пов'язані з комплексом заходів із перевезення) в загальній кількості 695, 363 тон, а саме пшениця 2 клас в кількості 695, 363 тон. зі складу ПП СВФ «Агро» (Новоайдарський елеватор) (93501, вул. Октябрська, 42-А, смт. Новоайдар, Луганська область) на склад ПАТ «ПЕРЕРОБНИК» (53003, вул. Цюрупи, 5, с. Коломійцеве, Криворізький район, Дніпропетровська область) відстань 570 км. Тариф за комплекс послуг з перевезення зернових автотранспортом за 1 т. складає 785, 00 грн., в тому числі ПДВ 130, 83 грн. Перевезення вантажу - 736, 50 грн.; навантаження вантажу - 48, 50 грн.; При цьому на виконання реальності послуг з перевезення товару (пшениці пшениця 2 клас 2014 року в кількості 5 000 тон.) позивачем надано: Акти надання послуг від 02.12.2014 року № ОУ-1202/02, від 03.12.2014 року № ОУ-1203/01, від 09.12.2014 року № ОУ-1209/01; податкові накладні від 09.12.2014 року № 5, від 02.12.2014 року № 41; звіт 1139 від 05.12.2014 року щодо здійснення переміщення зерна з ПП СВФ «Агро» (Новоайдарський елеватор) на ПАТ «ПЕРЕРОБНИК», товарно-транспортні накладні від 20.12.2014 року № 440, від 25.11.2014 року № 92, № 493, № 494, № 497, № 500, № 504, № 505, № 507, дозвіл на відвантаження зерна від 19.11. 2014 року № 41-09/624, виписки з банківських рахунків;

- Додатковий договір № 2 від 20.11.2014 року, згідно якого Перевізник бере на себе зобов'язання виконати комплекс послуг із перевезення зернових автотранспортом (в тому числі навантажувально-розвантажувальні роботи, транспортування, експедирування, сертифікація та інші роботи та послуги пов'язані з комплексом заходів із перевезення) в загальній кількості 5 000, 000 тон, а саме пшениця 2 клас 2014 року в кількості 5 000 тон. зі складу ПП СВФ «Агро» (Новоайдарський елеватор) (93501, вул. Октябрська, 42-А, смт. Новоайдар, Луганська область) на склад ДП ДАК «Хліб» «Павлоградський КХП» (51402, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Заводська, 1а,), відстань 350 км. Тариф за комплекс послуг з перевезення зернових автотранспортом за 1 т. складає 500, 00 грн., в тому числі ПДВ 83, 33 грн. Перевезення вантажу - 451, 50 грн.; навантаження вантажу - 48, 50 грн. При цьому на виконання реальності послуг з перевезення товару (пшениці пшениця 2 клас 2014 року в кількості 695, 363 тон.) позивачем надано: Акти надання послуг від 01.12.2014 року № ОУ-1201/01, № ОУ-1201/02, від 04.12.2014 року № ОУ-1204/01, від 09.12.2014 року № ОУ-1209/02, від 12.12.2014 року № ОУ-1212/02, № ОУ-1212/03; податкові накладні від 25.12.2014 року № 66, від 12.12.2014 року № 58, № 59, від 09.12.2014 року № 52, від 04.12.2014 року № 45, від 03.12.2014 року № 43, від 01.12.2014 року № 38, № 39, звіти щодо здійснення переміщення зерна з ПП СВФ «Агро» (Новоайдарський елеватор) на ДП ДАК «Хліб» «Павлоградський КХП» № 1223 від 22.12.2014 року, № 1340 від 31.12.2014 року, № 43 від 29.01.2015 року; дозвіл на відвантаження зерна від 20.12. 2014 року № 41-09/629, товарно-транспортні накладні від 20.11.2-14 року № 441, від 21.11.2014 року № 443, від 22.11. 2014 року № 454, № від 24.11.2014 року № 474, № 473, № 482, від 26.11.2014 року № 508, № 509, № 515, № 516, від 28.11.2014 року № 550, № 551, від 01.12.2014 року № 592, № 593, від 02.12.2014 року № 630, від 08.12.2014 року № 720, № 712, № 713, від 11.12.2014 року № 776, № 777, № 778, від 24.12.2014 року № 916, № 917, виписки з банківських рахунків;

- Додатковий договір № 3 від 20.11.2014 року, згідно якого Перевізник бере на себе зобов'язання виконати комплекс послуг із перевезення зернових автотранспортом (в тому числі навантажувально-розвантажувальні роботи, транспортування, експедирування, сертифікація та інші роботи та послуги пов'язані з комплексом заходів із перевезення) в загальній кількості 10 000, 000 тон, а саме пшениця 2 клас 2014 року в кількості 10 000 тон. зі складу ПП СВФ «Агро» (Новоайдарський елеватор) (93501, вул. Октябрська, 42-А, смт. Новоайдар, Луганська область) на склад ТОВ «Пятихатський елеватор» (52100, Дніпропетровська область, Пятихатський район, м. П'ятихатки, вул. Клименка, 1) відстань 540 км. Тариф за комплекс послуг з перевезення зернових автотранспортом за 1 т. складає 735, 00 грн., в тому числі ПДВ 122, 50 грн. Перевезення вантажу - 686, 50 грн.; навантаження вантажу - 48, 50 грн. При цьому на виконання реальності послуг з перевезення товару (пшениці пшениця 2 клас 2014 року в кількості 10 000 тон.) позивачем надано: Акти надання послуг від 01.12.2014 року № ОУ-1201/03, від 02.12.2014 року № ОУ-1202/03, від 03.12.2014 року № ОУ-1203/02, від 04 грудня 2014 року № ОУ-1204/02, № ОУ-1204/03, від 05.12.2014 року № ОУ-1205/01, від 06.12.2014 року № ОУ-1206/01, від 08.12.2014 року № ОУ-1208/01, № ОУ-1208/02, від 09.12.2014 року № ОУ-1209/03, від 10.12.2014 року № ОУ-1210/01, від 11.12.2014 року № ОУ-1211/01, № ОУ-1211/02, № ОУ-1211/03, від 15.12.2014 року № ОУ-1215/05, № ОУ-1215/06, від 16.12.2014 року № № ОУ-1216/01, № ОУ-1216/02, від 18.12.2014 року № ОУ-1218/01, № ОУ-1218/02, № ОУ-1218/03, № ОУ-1218/04, № ОУ-1218/05, від 23.12.2014 року № ОУ-1223/03, від 24.12.2014 року № № ОУ-1224/02, від 25.12.2014 року № ОУ-1225/01, № ОУ-1225/02, від 26.12.2014 року № № ОУ-1226/01, № ОУ-1226/02, № ОУ-1226/03, № ОУ-1226/04, № ОУ-1226/05, № ОУ-1226/06, № ОУ-1226/07, № ОУ-1226/08, від 29.12.2014 року № ОУ-1229/02; податкові накладні від 25.12.2014 року № 67, від 24.12.2014 року № 65, від 23.12.2014 року № 64, від 29.12.2014 року № 69, від 26.12.2014 року № 68, від 16.12.2014 року № 9, № 62, від 18.12.2014 року № 63, від 15.12.2014 року № 60, № 61, від 10.12.2014 року № 54, від 09.12.2014 року № 53, від 08.12.2014 року № 51, № 50, від 06.12.2014 року № 49, від 05.12.2014 року № 48, від 04.12.2014 року № 47, № 46, від 03.12.2014 року № 44, 02.12.2014 року № 42, від 01.12.2014 року № 40, від 26.12.2014 року № 33, № 32, № 31, № 30, № 29, № 28, № 27, від 18.12.2014 року № 26, № 24, № 23, № 25, від 11.12.2014 року № 57, № 55, № 56; звіти щодо здійснення переміщення зерна з ПП СВФ «Агро» (Новоайдарський елеватор) на ТОВ «Пятихатський елеватор» № 1224 від 18.12.2014 року, № 1272 від 26.12.2014 року, № 1321 від 31.12.2014 року, № 1333 від 31.12.2014 року, № 40 від 28.01.2015 року, товарно-транспортні накладні від 27.11.2014 року № 532, № 533, № 545, № 546, від 02.12.2014 року № 624, № 638, № 639, № 640, від 04.12.2014 року № 661, № 659, від 05.12.2014 року № 669, № 670, № 671, № 675, № 676, № 677, № 678, № 679, № 689, № 672, від 03.12.2014 року № 637, від 08.12.2014 року № 707, № 716, № 711, № 717, від 09.12.2014 року № 731, № 732, № 733, № 738, № 748, № 750, № 747, № 749, № 737, від 10.12.2014 року № 759, № 760, № 758, № 755, № 757, № 756, від 11.12.2014 року № 774, № 783, № 784, № 773, № 775, № 779, від 17.12.2014 року № 831, № 833, № 834, № 835, № 836, № 837, від 19.12.2014 року № 859, від 22.12.2014 року № 878, № 879, № 880, № 881, № 882, № 883, № 890, № 891, від 20.11-2014 року № 442, від 24.11.2014 року № 488, № 489, № 489, від 26.11.2014 року № 527, від 28.11.2014 року № 571, № 572, від 29.11.2014 року № 574, № 575, від 01.12.2014 року 605, № 606, № 609, від 02.12.2014 року № 620, № 621, № 623, виписки з банківських рахунків.

За результатами дослідження під час перевірки вказаних вище документів, податковим органом зроблено висновок про завищення позивачем валових витрат за 2014 рік на суму в розмірі 133 682, 00 грн., що призвело до заниження податку на прибуток підприємства за вказаний період на 24 063, 00 грн. Також перевіркою встановлено завищення суми залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, в розмірі 105 097, 00 грн. за грудень 2014 року.

Підставою для таких висновків та прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень стала, зокрема, постанова СУ РФ ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 28.01.2015 року, відповідно до якої у провадженні останнього знаходяться матеріали кримінального провадження за № 0000099 від 09.07.2014 року, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 205 КК України.

Відповідно до вказаної постанови, в ході досудового розслідування встановлено, що ТОВ «Екстрабренд» належить до транзитно-конвертаційної групи, підприємства якої шляхом документального оформлення купівлі-продажу товарів, надання послуг сприяють в ухиленні від сплати податків підприємствам реального сектору економіки міст Києва, Одеси, Дніпропетровська.

Водночас, згідно протоколу допиту ОСОБА_2, яка значиться засновником та була директором ТОВ «Екстрабренд», остання надала пояснення, що не мала на меті здійснювати фінансово-господарську діяльність товариства, а зареєструвала на своє ім'я підприємство за грошову винагороду, особисто ніяких функцій в якості директора ТОВ «Екстрабренд» не виконувала та нікому не доручала, жодного разу не підписувала первинну, бухгалтерську, звітну документацію, угод, контрактів, договорів з підприємствами-контрагентами не укладала, жодних дій на виконання таких угод не проводила, поставок робіт (робіт, послуг) в адресу підприємств не здійснювала, нікому не доручала представляти від свого імені ТОВ «Екстрабренд».

Втім, суд критично ставиться до вказаних відповідачем посилань.

Відповідно до статті 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з цим, доказів притягнення посадових осіб ТОВ «Екстрабренд» до кримінальної відповідальності за злочини, передбачені статтями 205, 212 Кримінального кодексу України, контролюючим органом не надано.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з'ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентом позивача господарських операцій.

Суд також звертає увагу на те, що представником відповідача під час розгляду вказаної справи, окрім письмового заперечення та копії акту перевірки позивача, не наданого жодного іншого документу на підтвердження доводів викладених в такому акті перевірки.

Відтак суд вважає, що висновки контролюючого органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом є формальними та необ'єктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов'язань та податкового кредиту.

У той же час, позивачем надано суду докази подальшої реалізації Товару (пшениці), яка була предметом Договору про надання послуг № 56-04/14 від 18.11.2014 року, а саме: Договір на переробку зерна пшениці № 17-03/14 від 05.02.2014 року з додатками до нього, акти оприбуткування продуктів переробки та звіти щодо здійснення переміщення зерна з ДП ДАК «Хліб» «Павлоградський КХП», ПАТ «ПЕРЕРОБНИК» на ТОВ «Пятихатський елеватор».

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що наявні в матеріалах справи податкові накладні, Акти надання послуг, розрахункові (платіжні) документи, товарно-транспортні накладні, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами та мають всі необхідні встановлені нормами чинного законодавства обов'язкові реквізити.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що сукупність наведених вище первинних/платіжних/облікових документів, досліджених під час розгляду справи підтверджує факт виконання договору та не дає підстав для сумніву щодо реальності його вчинення.

Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними на момент розгляду вказаної справи - відсутні.

При цьому, суд також зазначає, що на момент складання податкових накладних, ТОВ «Екстрабренд» () було зареєстровано як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому вказаний контрагент мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим п. 201.1 статті 201 ПК України.

Таким чином, за вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про вчинення позивачем в перевіряємому періоді фінансово-господарської діяльності в рамках звичайної господарської діяльності.

Водночас, доводи контролюючого органу в обґрунтування своєї позиції є припущеннями, які не є доведеними належними доказами.

Відсутність доведення фактів правопорушення та неналежна оцінка міжгосподарських відносин призвела до невідповідності висновків контролюючого органу фактичним обставинам справи.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Європейський Суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»(заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню.

Аналогічні висновки Європейський Суд з прав людини виклав у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії».

З наведених рішень вбачається, що при розгляді даної категорії справ Європейський Суд з прав людини виходить з того, що держава в особі податкових органів може і повинна вживати заходів для недопущення та/або зупинення зловживань у сфері сплати податку на додану вартість та бюджетного відшкодування, але відмова у бюджетному відшкодуванні платнику податків, який добросовісно виконав свої зобов'язання перед бюджетом і виконав всі передбачені національним законодавством умови для отримання такого відшкодування, тільки на тій підставі, що податковий орган не встановив сплати податку на додану вартість з боку постачальника та/або його контрагентів у ланцюгу, за умови відсутності шахрайських дій з боку отримувача відшкодування, на думку Європейського Суду з прав людини, порушує права такого платника податків.

Доказів вчинення таких шахрайських дій з боку позивача суду відповідачем надано не було.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відтак, зменшено позивачу розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 105 097, 00 грн. та збільшення позивачу суми грошового зобов'язання за платежем: податок на прибуток підприємства у розмірі 36 905, 00 грн., в тому числі: за основним платежем - в розмірі 24 063, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - в розмірі 12 032, 00 грн. було здійснено відповідачем протиправно, у зв'язку із чим податкове повідомлення-рішення від 22 квітня 2015 року , № підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірності своїх рішень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» повністю задовольнити.

Відповідно до статті 139 КАС України суд присуджує на користь позивача всі здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 117, 89 грн. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 22 квітня 2015 року , № .

3. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 117, 89 грн.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін