Справа № 824/88/17-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2018-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/88/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дембіцького П.Д., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов'язання внесення змін до актового запису про народження ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною відмову Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 10.11.2016 року щодо внесення змін до актового запису про народження № 16 від 15 травня 2000 року, складеного виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області. Зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області внести зміни до актового запису про народження № 16 від 15 травня 2000 року, складеного виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області де ім'я дитини виправити з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилась його донька ОСОБА_6. 15.05.2000 року виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1. В книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис за № 16 від 15.05.2000 року.

Позивач вважає, що у 2000 році при виписки свідоцтва про народження на ім'я його доньки, посадовою особою Тарасовецької сільської ради була допущена помилка при складанні актового запису про її народження.

З метою усунення неправильності запису про народження позивач звернувся до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Чернівецької області з метою внесення змін до актового запису про народження №16 від 15.05.2000 року.

Висновком про внесення змін до актового запису цивільного стану від 10.11.2016 року, складеного відповідачем, позивачу відмовлено у задоволенні його заяви про внесення змін до актового запису про народження № 16 від 15 травня 2000 року, складеного виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, а саме: ім'я дитини виправити з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_7», а тому вважає таку відмову необґрунтованою.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував щодо задоволення позовних вимог, вважає відмову у внесенні змін до актового запису цивільного стану №16 від 15.05.2000 року правомірною, оскільки перед тим, як отримати свідоцтво про народження № 093419 позивачу було надано для ознайомлення і підписання актовий запис про народження № 16 від 15 травня 2000 року, про що у графі 19 та 20 вищевказаного актового запису проставлені підписи заявника ОСОБА_1. Підписавши актовий запис № 16 від 15 травня 2000 року позивач ОСОБА_1 повністю погодився з правильністю всіх даних які були зазначені в ній і його підпис підтвердив, що ім'я дитини зазначено ОСОБА_2. Якби позивач на той час не був згідний з ім'ям ОСОБА_2 він не підписував би актовий запис про народження № 16 від 15 травня 2000 року, складеного виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району, оскільки ніхто не вправі примушувати заявника вчиняти певні дії.

У судовому засіданні на обговорення поставлено питання щодо розгляду справи у порядку письмового провадження. Представник сторін щодо розгляду справи у порядку письмово провадження не заперечували, надавши відповідні заяви.

Частиною 3 статті 194 КАС України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України, суд вважає, що подання особами, які беруть участь у справі клопотання про розгляду справи без їхньої участі не є перешкодою для розгляду і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Судом з метою з'ясування обставин справи було зобов'язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог. З урахуванням заявлених клопотань позивача, відповідача, оголошувалася перерва у зв'язку з необхідністю витребування письмових доказів щодо підтвердження обставин правомірності прийняття спірного рішення та необхідністю виклику для допиту як свідків посадових осіб.

Оскільки позивачем на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги не було надано достатньо доказів для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. ч. 4,5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній на момент витребування доказів) зобов'язував сторони надати суду письмові докази, які б вказували на законність підстав прийняття спірного рішення та інші документи, які мали значення для розгляду справи, у зв'язку з чим розгляд справи неодноразово зупинявся.

Частиною 1 ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на момент витребування доказів) передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас, судом у порядку п. 4-5 ст. 11, ст. ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на момент витребування доказів) витребувано у відповідача матеріали, які стали підставою оскаржуваної відмови щодо змін до актового запису №16 від 15.05.2000 року.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, судом встановлено наступне.

15.05.2000 року виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області видано свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_1. В книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис за № 16 від 15.05.2000 року. (а.с.7).

26.08.2016 року позивач звернувся із заявою до Новоселицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Чернівецькій області, в якій просив внести зміни до актового запису про народження № 16, складеного 15 травня 2000 року Виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, зокрема виправити ім'я дитини з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_7». (а.с.40).

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду заяви, 10.11.2016 року відповідачем складено висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану, яким відмовлено у задоволенні прохання заявника про внесення змін до актового запису про народження № 16, складеного 15 травня 2000 року Виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області оскільки на паперовому носії актового запису про народження зазначено ім'я ОСОБА_2 (а.с. 46).

Вважаючи відмову відповідача щодо внесення змін, доповнень до актового запису безпідставною та необґрунтованою, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Статтею 49 Цивільного кодексу України встановлено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків.

Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону.

Таким законом є Закон України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" від 01.07.2010 р. № 2398-ІV (далі - Закон № 2398-ІV, в редакції чинній на момент спірних правовідносин). Цей Закон визначає відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 9 Закону № 2398-VI державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України.

Згідно з ст.22 Закону 2398-ІV внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Аналогічні норми визначені Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 р. за № 55/18793 (далі - Правила).

Судовим розглядом встановлено та не заперечувалося позивачем у судовому засіданні, що 15.05.2000 року виконавчим комітетом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області видано свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2. В книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено запис за № 16 від 15.05.2000 року. (а.с.7, 51, 52).

Дослідженням матеріалів справи - письмових доказів, зокрема запису акта про народження № 16 встановлено, що запис акта про народження № 16 від 15 травня 2006 року здійснено друкарською машинкою на українській мові. У змісті вказаного записі графі - відомості про дитину зазначено - ОСОБА_2, дата народження 08 травня 2000 року. Уграфі відомості про батька - ОСОБА_1, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 року, відомості про матір ОСОБА_4, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 У графі - документи, що підтверджують факт народження дитини зазначено - медичне свідоцтво про народження № 276 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, Новоселицькою рай лікарнею. На звороті зазначено видано свідоцтво серії НОМЕР_4, видана довідка на соцдопомогу, а також значиться підпис та інші записи. (а.с. 52).

Із змісту витяг «Книги обліку» видно, що за номером п/п № 16 значиться запис НОМЕР_3, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 39, 51).

Із змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 видно, що 15 травня 2000 року відділом запису актів громадянського стану видано свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_6. (а.с. 7). З цього приводу суд зазначає, що за участі позивача представника відповідача було оглянуто наданий позивачем перший примірник вказаного свідоцтва про народження. Як, стало відомо суду зі слів позивача, що з невідомих причин у нього був відсутній перший примірник цього свідоцтва у зв'язку з чим у 2006 році він звертався до відділу реєстрації актів цивільного стану, щоб йому видали інше свідоцтво про народження дитини в якому вже було зазначено ОСОБА_7. При цьому судом звернуто увагу на можливе виправлення у вказаному свідоцтві про народження НОМЕР_4 перша буква в імені з ОСОБА_5 на ОСОБА_6.

Із змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 видно, що 08.12.2006 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції у Чернівецькій області видано, що повторно видано свідоцтво про народження на ім'я ОСОБА_7, серії НОМЕР_5. (а.с. 7 зворот).

Дослідженням паспорта громадянина України, виданого 08.06.2016 року встановлено, що його видано на ім'я ОСОБА_7. (а.с.8).

З урахуванням досліджених матеріалів справи, встановлено, що в актових записах маються розбіжності зокрема: у записі імені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 по батькові ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Як зазначалося вище, відповідно до частини 3 статті 9 Закону 2398-ІV актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку.

Суд також звертає увагу, що ні позивачем в позовній заяві, ні його представником в судовому засіданні не зазначено та не вказано норму матеріального права, яку порушено відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення (висновку), а судом під час судового розгляду - не встановлено.

Крім того, суд зазначає, що в наданих до суду документах міститься суперечлива інформація, зокрема в який є безспірним доказом в розумінні вимог ст. 9 Закону 2398-ІV, де в графі прізвище, ім'я по батькові зазначено ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_7.

Оскільки адміністративний суд не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених цими документами, чи іншим способом встановлювати юридичні факти, що засвідчують зміну актів цивільного стану особи, відтак, відсутні достатні підстави для внесення змін до актового запису про народження позивачки в частині зміни імені та по батькові матері позивача.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд вважає, що відповідач правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб встановлений законом прийняв оскаржуваний висновок (рішення).

У довідці Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року про результати вивчення та узагальнення практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв'язку з відмовою органу державної реєстрації актів цивільного стану вказано, що предметом спору щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи є власне рішення, дії чи бездіяльність відповідного органу, а не спір про наявність в особи особистого немайнового права. Як випливає з вимоги частини 2 статті 2 КАС України, при цьому суд перевіряє, чи відповідні рішення прийняті, дії чи бездіяльність вчинені, зокрема, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення чи вчинення дії. Для встановлення останньої характеристики (обґрунтованості) прийняття рішення та вчинення дій органом державної реєстрації актів цивільного стану щодо відмови внести зміни до актового запису цивільного стану за заявою особи адміністративний суд вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення та/або вчинення відповідних дій, передбачених частиною першою статті 22 Закону "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Таким чином, подані заявником документи, що були предметом розгляду органом державної реєстрації актів цивільного стану, досліджуються судом як докази у справі, а не як предмет спору. Водночас суд не уповноважений встановлювати достовірність обставин, засвідчених цими документами, чи іншим способом встановлювати юридичні факти, що засвідчують зміну актів цивільного стану особи; такі справи належать до цивільної юрисдикції і вирішуються, зокрема, у порядку окремого провадження.

У зв'язку з цим, адміністративні суди при розгляді спорів щодо рішень, дій чи бездіяльності органів РАЦС не повинні досліджувати обставини, які підлягають дослідженню в порядку цивільного судочинства, і тому не можуть підміняти собою компетенцію відповідного органу. Не можуть також розглядатися в порядку адміністративного судочинства спори щодо невиконання органами РАЦС рішень судів, прийнятих у порядку цивільного судочинства, якщо таке невиконання не стало підставою відмови у задоволенні належних вимог громадянина.

У вказаній довідці також звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ досліджуваної категорії неприпустимим є вихід адміністративного суду за межі публічно-правових аспектів справи і встановлення юридичних фактів, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в т.ч. про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України наведений невичерпний перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені в судовому порядку. Так, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оскільки під час судового розгляду позивач не надав до суду докази (судове рішення), які підтверджують встановлення юридичного факту щодо зміни імені, а також по батькові неповнолітньої, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову та зобов'язання відповідача внести виправлення до актового запису.

Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням дослідження письмових доказів, вимог Закону, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач, діяв у межах та у спосіб встановлений Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача при прийнятті оскаржуваного висновку щодо відмови про внесення змін до актового запису народження ОСОБА_6 № 16 в частині виправити ім'я з «ОСОБА_6» на «ОСОБА_6», а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Статтею 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині 3 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України (перевірити) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно частини першої статті 9 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідача при прийнятті оскаржуваного висновку щодо відмови про внесення змін до актового запису про народження № 16 від 15.05.2000 року, складеного виконкомом Тарасовецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області.

Статтею 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вище викладене та не встановивши в судовому засіданні факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваного рішення (висновку), а тому позов не підлягає задоволенню.

З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування висновку та зобов'язання вчинити дії. У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 72-77, 90, 139, 194, 241-246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Суддя П.Д. Дембіцький