Справа № 826/6735/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

05 лютого 2018 року м. Київ № 826/6735/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого суддів Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву товариства з обмеженою відповідальністю «НА КО» про роз'яснення судового рішення у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НА КО» до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «НА КО» до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 року, позов задоволений частково, визнано протиправним та скасовано розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.06.2016 р. №431 «Про відмову у наданні дозволів на розміщення зовнішньої реклами» в частині ряду пунктів.

01.08.2017 року у справі №826/6735/16 видано виконавчий лист.

Поряд із цим, 31.08.2017 року від представника позивача через відділ документального обігу та контролю суду до судді Окружного адміністративного суду м. Києва Аблова Є.В. надійшла заява про роз'яснення постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.03.2017 року.

Так, позивач зазначає, що на виконання рішення суду першої інстанції від 28.03.2017 року позивачем повторно надано до Центру надання адміністративних послуг, утвореного при виконавчому органі Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) заяви про оформлення дозвільної документації на розміщення зовнішньої реклами відповідно до принципу мовчазної згоди згідно поданих заяв та отримання описів, які є предметом даної справи.

З огляду на вказане, позивач вважає, що він набув право на провадження господарської діяльності, що пов'язана з розповсюдженням зовнішньої реклами на власних площинах рекламних засобів, а відповідачі, на виконання постанови від 28.03.2017 року, видати дозвіл на розміщення зовнішньої реклами відповідно до принципу мовчазної згоди згідно поданих заяв та триманих описів справ.

Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз'яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Як роз'яснено в абзаці шостому пункту 19 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, в ухвалі про роз'яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Дослідивши зміст рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2017 року, суд приходить до висновку, що в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Резолютивна частина рішення не містить в собі незрозумілостей, не викликає двозначного тлумачення та нерозуміння.

Так, суд вважає за необхідне зазначити, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, установивши порушення вимог законодавства, має захистити права та охоронювані законом інтереси, самостійно обравши спосіб захисту, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень, коли ці порушення ще не припинені.

Так, відповідно до пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі", суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Положеннями Постанови Вищого адміністративного суду України від 21.10.2010 року № П-278/10 встановлено, що з огляду на положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. Суд є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи.

Враховуючи на неможливість втручання судом в дискреційні повноваження відповідача, для повного захисту порушених прав позивача необхідним було прийняття рішення про зобов'язання відповідача розглянути повторно питання щодо надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами відповідно до принципу мовчазної згоди, згідно поданих заяв та отриманих описів.

За встановлених обставин, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про роз'яснення судового рішення, оскільки резолютивна частина рішення суду є зрозумілою та не потребує роз'яснення.

Керуючись статтями 241,248, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «НА КО» у задоволенні заяви про роз'яснення постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.03.2017 року в адміністративній справі №826/6735/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, передбачені статтями 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.В. Аблов