Справа № 2а-549/11
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2018-02-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2018 р. м. ОдесаСправа № 2а-549/11

категорія: 6.1 суддя І інстанції: Свячена Ю.Б.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Федусика А.Г., Бітова А.І.,

при секретарі - Андроновій Н.В.,

за участі представників:

Спілки громадських організацій "Асоціація козацьких товариств "Січ": - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

Одеської міської ради: - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Спілки громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» та Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року, у справі за позовом Спілки громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» до Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Спілка громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги Одеській міській раді, а саме: визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 27 червня 2006 року № 97-V «Про переміщення пам'ятника місцевого значення - пам'ятника «Потьомкінцям - нащадки»; визнання протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 04 липня 2007 року № 1401-V «Про комплексну реставрацію та благоустрій Катерининської площі м. Одеси з відтворенням її історичного вигляду» у частині, що стосується відтворення пам'ятника «Засновникам Одеси»; зобов'язання повернути пам'ятник «Потьомкінцям - нащадки» на Катерининську площу у м. Одесі; визнання дій Одеської міської ради по відновленню пам'ятнику «Засновникам Одеси» такими, що порушують права громадян України, спрямовані проти національної гідності українців, підривають національну безпеку України, завдають шкоду порядку і стабільності в суспільстві.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано нечинним та скасовано рішення Одеської міської ради від 27 червня 2007 року № 97-V «Про переміщення пам'ятника місцевого значення «Потьомкінцям-нащадки»; визнано нечинним та скасовано рішення Одеської міської ради № 1401-V від 04 липня 2007 року «Про комплексну реставрацію та благоустрій Катерининської площі міста ОСОБА_4 з відтворенням її історичного вигляду», в частині що стосується відтворення пам'ятника «Засновникам Одеси».

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням сторонами у справі подано апеляційні скарги, з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просять скасувати та змінити оскаржувану постанову, шляхом ухвалення нової постанови, у відповідності до їхніх вимог та заперечень.

Вимоги апеляційної скарги позивача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про часткове задоволення позовних вимог та визнання нечинними оскаржуваних рішень міської ради, так як таким судовим рішенням не відновлено порушених прав позивача шляхом знесення протиправно встановленого памятника «Засновникам Одеси» та повернення раніше встановленого памятника «Потьомкінцям-нащадки».

Також позивачем зазначено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції оформлене з порушенням вимог процесуального законодавства, без розподілу судових витрат, висновку про негайне виконання рішення суду, а також без зазначення всіх наданих сторонами пояснень та встановлених обставин справи.

Зокрема, позивачем зазначено, що висновок суду про скасування оскаржуваних рішень міської ради прийнятий без повного дослідження наявних в справі доказів, а тому є не в повній мірі вмотивованим.

Крім того, в поданій позивачем апеляційній скарзі повторно обґрунтовано суть порушеного права Спілки громадських організацій "Асоціація козацьких товариств "Січ" у межах спірних правовідносин, а також повторно наголошено про необхідність визнання дій Одеської міської ради по відновленню пам'ятнику «Засновникам Одеси» такими, що порушують права громадян України, спрямовані проти національної гідності українців, підривають національну безпеку України, завдають шкоду порядку і стабільності в суспільстві.

В свою чергу, вимоги апеляційної скарги міської ради обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як позивачем не доведено у чому саме полягає порушення його прав, як громадської організації.

При цьому, міською радою зазначено, що статутом відповідної громадської організації не визначено її право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами, а також з метою захисту своїх порушених прав та прав своїх членів, тим більше суспільства у цілому.

Крім того, міська рада вважає, що скасовані судом рішення вже виконані, а тому вони вичерпали свою дію та жодним чином не можуть впливати на правове становище позивача.

Також, міською радою зазначено, що переміщення спірного памятника відбувалося з дотриманням вимог чинного законодавства та на підставі дозволу спеціально уповноваженого органу центральної виконавчої влади, при цьому скасування відповідного дозволу відбулось вже після виконання оскаржуваних рішень міської ради та перенесення памятника.

Між тим, міською радою зазначено, що переміщений памятник «Потьомкінцям-нащадки» повністю зберіг свій облік та не був пошкоджений, внаслідок чого продовжує використовуватися у суспільному житті міста ОСОБА_4.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подані апеляційні скарги підлягають залишення без задоволенню, а судове рішення - зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи лист Державної служби охорони культурної спадщини від 24 травня 2005 року № 22-1935/19, чисельні звернення громадян міста, з метою відтворення перебігу історичних подій 1905 року, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь 27 червня 2006 року, Одеською міською радою прийнято рішення № 97 «Про переміщення пам'ятки місцевого значення - пам'ятника «Потьомкінцям-нащадки».

Згідно зазначеного рішення Одеська міська рада вирішила перемістити пам'ятку місцевого значення - пам'ятник «Потьомкінцям-нащадки», розташований за адресою м. Одеса, Катерининська площа, на вулицю Приморську в м. Одесі.

При цьому, п. 2 оскаржуваного рішення Одеської міської ради № 97-V від 27 червня 2006 року «Про переміщення пам'ятки місцевого значення - пам'ятника «Потьомкінцям-нащадки» визначено необхідність звернення до Міністерства культури і туризму України з клопотанням про отримання дозволу на переміщення пам'ятки.

Внаслідок чого, 17 квітня 2007 року Державною службою з питань національної культурної спадщини Міністерства культури та туризму України видано наказ № 9 «Про надання дозволу на переміщення пам'яток місцевого значення у м. Одесі».

На виконання зазначених рішень, пам'ятку місцевого значення - пам'ятник «Потьомкінцям-нащадки» перенесено на вулицю Приморську.

Крім того, 04 липня 2007 року Одеською міською радою прийнято рішення № 1401-V «Про комплексну реставрацію та благоустрій Катерининської площі м. Одеси з відтворенням її історичного вигляду».

Згідно вказаного рішення Одеська міська рада, відповідно до ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Одеської міської ради від 27 червня 2006 року № 97-V «Про переміщення пам'ятки місцевого значення - пам'ятника «Потьомкінцям-нащадки», наказу Державної служби з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України від 17 квітня 2007 року № 9 та її дозволу від 18 квітня 2007 року № 9/24, вирішила здійснити комплексну реставрацію та благоустрій Катерининської площі м. Одеси відповідно до її історичного вигляду з відтворенням втраченого пам'ятника «Засновникам Одеси».

На виконання вказаного рішення, на Катерининській площі встановлено пам'ятник «Засновникам Одеси», який введено в експлуатацію розпорядженням Приморської районної адміністрації № 2486 від 07 грудня 2007 року «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - нежитлової споруди - пам'ятника «Засновникам Одеси», розташованого на Катерининськй площі м. Одеси».

Не погоджуючись з вказаними обставинами Спілка громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як оскаржуваними рішеннями міської ради порушено вимоги ЗУ «Про охорону культурної спадщини», внаслідок чого визнано нечинними та скасовано відповідні рішення, з чим частково не погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює ЗУ «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», об'єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов'язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об'єкти, інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об'єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

При цьому, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності прийнятого Одеською міською радою рішення від 27 червня 2006 року № 97-V «Про переміщення пам'ятника місцевого значення - пам'ятника «Потьомкінцям - нащадки» та рішення від 04 липня 2007 року № 1401-V «Про комплексну реставрацію та благоустрій Катерининської площі м. Одеси з відтворенням її історичного вигляду» у частині, що стосується відтворення пам'ятника «Засновникам Одеси».

В свою чергу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у межах спірних правовідносин адміністративним судом не вирішується питання доцільності прийняття оскаржуваних рішень міською радою, як колегіальним органом, а перевіряється виключно законність таких рішень, станом на момент їх прийняття, за наслідками чого суд може визнати протиправними (нечинними) такі рішення та за необхідності зобовязати вчинити певні дії.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В свою чергу, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 серпня 2015 року у даній справі встановлено, що у межах спірних правовідносин судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2008 року, у справі № 3/92 за позовом спілки громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» та інших до Державної служби з питань культурної спадщини Міністерства культури і туризму України, якою визнано нечинними та скасовано наказ № 9 «Про надання дозволу на переміщення пам'яток місцевого значення у м. Одесі» та дозвіл № 9/24 на переміщення пам'яток місцевого значення - пам'ятника «Потьомкінцям-нащадки» у м ОСОБА_4 з Катерининської площі на ріг вулиці Приморської, Польського та Деволанівського узвозів в м. Одесі.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В даному випадку, вказаним рішенням суду встановлено, що пам'ятник «Потьомкінцям-нащадки», згідно з рішенням Одеського облвиконкому від 27 грудня 1991 року № 580 є пам'яткою архітектури та містобудування, а відповідно до рішення Одеського облвиконкому від 27 липня 1971 року № 381 - пам'яткою монументального мистецтва місцевого значення.

Тому, станом на момент прийняття оскаржуваних рішень міської ради, пам'ятник «Потьомкінцям-нащадки» мав статус памятки архітектури та містобудування, а також пам'ятки монументального мистецтва, внаслідок чого на нього поширювалась дія ЗУ «Про охорону культурної спадщини».

Згідно ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про охорону культурної спадщини», пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що переміщення (перенесення) пам'ятки на інше місце допускається як виняток у випадках, коли неможливо зберегти пам'ятку на місці, за умови проведення комплексу наукових досліджень вивчення та фіксації пам'ятки (обміри, фотофіксація тощо).

В свою чергу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що міською радою жодним належним чином не обґрунтовано необхідності переміщення відповідної памятки у звязку з неможливістю зберегти таку пам'ятку на попередньому місці.

При цьому, із зібраних матеріалів у справі та наданих пояснень сторонами у справі вбачається, що фактичною підставою для переміщення пам'ятника «Потьомкінцям-нащадки» стала саме необхідність звільнення місця під ним для встановлення іншого об'єкту - пам'ятника «Засновникам Одеси».

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що приймаючи оскаржувані рішення, міською радою порушено вимоги ст. 22 ЗУ «Про охорону культурної спадщини».

Між тим, колегією суддів не приймаються посилання міської ради на те, що оскаржуваними рішення не порушено прав Спілки громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ», а як наслідок у останньої відсутні підстави для звернення до суду з даним адміністративним позовом, з огляду на наступне.

В даному випадку, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень ст. 2 КАС України (у редакції, що діяла на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом), завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України (у редакції, що діяла на момент звернення до суду з даним адміністративним позовом), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Тобто, право на звернення до суду може належати як громадянам (фізичним особам), так і їх об'єднанням (юридичним особам), які вправі реалізувати гарантоване ст. 55 Конституції України право на звернення до суду, у тому числі на оскарження рішень і дій (бездіяльності) органів місцевого самоврядування.

В даному випадку, право на судовий захист є гарантією всіх конституційних прав і свобод.

При цьому, ініціювання особами звернення до суду об'єднання громадян, до якого вони належить, в інтересах відповідних осіб є однією з форм реалізації ними права захищати свої права і свободи всіма способами, що не заборонені законом.

В свою чергу, у межах спірних правовідносин, Спілка громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» звернулась до суду саме в інтересах членів зазначеної громадської організації, з приводу порушення їх прав, як членів відповідної територіальної громади, органом місцевого самоврядування.

Більш того, колегія суддів вважає, що прийняття оскаржуваних рішень міською радою може мати певний вплив на права всіх членів територіальної громади м. Одеси.

Тому, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Спілка громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» не може бути позбавлена права на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В свою чергу, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про визнання нечинними та скасування оскаржуваних рішень міської ради, з огляду на наступне.

В даному випадку, такий висновок колегії відповідає висновкам, викладеним в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», відповідно до яких, одночасне застосування обох способів захисту порушеного права позивача - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

Так, скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Тому, враховуючи викладене, судом першої інстанції помилково, а також в порушення вимог КАС України, застосовано відразу обидва вищевказані способи захисту порушеного права позивача у резолютивній частині свого рішення.

Між тим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відповідно до положень статті 162 КАС України (у редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом І інстанції), у разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

В даному випадку, враховуючи викладені вище порушення суду першої інстанції норм процесуального права, допущені ним в резолютивній частині оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає за необхідне змінити останню.

При цьому, оскаржувані рішення міської ради підлягають визнанню нечинними, з огляду на наступне.

Так, в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

В свою чергу, з вищевказаних положень законодавства вбачається, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти.

В даному випадку оскаржувані рішення міської ради про переміщення спірного пам'ятника та комплексну реставрацію площі є саме ненормативними актами органу місцевого самоврядування.

В свою чергу, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що оскаржувані ненормативні акти, зокрема, станом на момент ухвалення оскаржуваної постанови суду І інстанції є виконаними.

Крім того, згідно положень ч. 3 ст. 78 КАС України, колегія суддів вважає загальновідомими обставини щодо реалізації міською радою оскаржуваних у даній справі рішень, а тому такі обставини не потребують доказуванню.

При цьому, у зв'язку з наявністю встановленого факту виконання оскаржуваних рішень, у межах спірних правовідносин, на думку колегії суддів, виникли нові правовідносини, пов'язані з наявністю охоронюваного законом статусу відповідних памяток монументального мистецтва.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що монумент на ознаменування повстання матросів на броненосці «Потьомкін» 1965 року, встановлений на пл. Митній у м. Одесі, на даний момент є памяткою монументального мистецтва місцевого значення та внесений до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, наказом МКТ від 03 лютого 2010 року № 58/0/16-10 (у редакції від 16 червня 2011 року).

В свою чергу, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що сторонами у справі не оскаржувалось жодних дій та рішень щодо включення вищевказаної памятки до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за даних обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища правовідносини, які існували до прийняття міською оскаржуваних рішень, внаслідок чого колегія вважає єдиним можливим та допустимим засобом захисту порушених прав позивача у межах спірних правовідносин - визнання нечинними оскаржуваних рішень.

В свою чергу, є правомірною відмова суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог про зобов'язання повернути пам'ятник «Потьомкінцям-нащадки» на Катерининську площу у м. Одесі, з огляду на наступне.

В даному випадку, зобовязання у судовому порядку субєкта владних повноважень, в обхід встановленого порядку, здійснити переміщення памятки, занесеної до Державного реєстру нерухомих пам'яток України, не відповідає меті адміністративного судочинства та фактично свідчитиме про перебирання на себе судом функцій спеціально уповноваженого субєкта владних повноважень.

При цьому, є безпідставними численні посилання позивача на протиправність процесу виконання оскаржуваних рішень міської ради, в частині проведення будівельних робіт, фінансування будівельних робіт, виділення земельних ділянок, а також охорони встановлених обєктів, та як вже зазначалось колегією суддів вище, у межах спірних правовідносин адміністративним судом не перевіряється процес реалізації оскаржуваних рішень міською радою, а перевіряється виключно законність прийняття самих рішень по відношенню до конкретної особи - позивача.

В частині правомірності відмови суду першої інстанції у задоволенні позовних вимог щодо визнання дій Одеської міської ради по відновленню пам'ятнику «Засновникам Одеси» такими, що порушують права громадян України, спрямовані проти національної гідності українців, підривають національну безпеку України, завдають шкоду порядку і стабільності в суспільстві, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вже неодноразово зазначалося вище колегією суддів, у межах розгляду даної справи адміністративним судом не вирішується питання захисту національної безпеки України, усіх громадян України та підтримки порядку і стабільності суспільства в цілому, а перевіряється виключно законність прийняття рішень, вчинення дій чи допущення бездіяльності субєкта владних повноважень у такій справі, по відношенню до конкретної особи - позивача, за наслідками чого суд може визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) субєкта владних повноважень, а також зобовязати його вчинити певні дії.

При цьому, колегія суддів вважає, що встановлення зазначеного вище позивачем кола питань відноситься до виключної компетенції спеціальних субєктів владних повноважень, вимоги яким не заявлено у межах спірних правовідносин.

В свою чергу, колегією суддів не надається правова оцінка вимогам позивача, викладеним в поданій ним апеляційній скарзі щодо необхідності зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції та зобовязання субєкта владних повноважень розібрати памятник «Імператриці Катерині ІІ», а також повернути до музею встановлені на ньому фігури, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

В свою чергу, колегія суддів вважає такі вимоги окремими позовними вимогами, які не заявлялися до суду першої інстанції.

Більш того, колегія суддів наголошує на безпідставності численних посилань позивача щодо необхідності зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, шляхом задоволення позовних вимог, відхилених судом першої інстанції, так як відповідно до положень ст. 317 КАС України, такі обставини є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення судом апеляційної інстанції.

В частині посилань позивача на необхідність негайного виконання рішення суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що судові рішення у даній категорії справ, відповідно до положень ст. 371 КАС України, не підлягають негайному виконанню.

Крім того, у межах спірних правовідносин колегія суддів, керуючись положеннями ст. 249 КАС України, не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

В частині посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, в частині щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням відповідного рішення, а також вирішення питання судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції), суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В даному випадку, колегія суддів вважає, що вказаним положенням КАС України встановлено лише право, а не обовязок суду зі встановлення судового контролю.

В свою чергу, на думку колегії суддів, встановлення судового контрою можливе лише щодо задоволених позовних вимог зобовязального характеру.

Більш того, із оскаржуваного рішення суду першої інстанції не вбачається жодного висновку щодо вирішення питання встановлення судового контролю у даній справі, відповідно до заявленого позивачем клопотання.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 168 КАС України, (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення судом першої інстанції), суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: ) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналогічні підстави прийняття додаткового судового рішення також зазначені у ч. 1 ст. 252 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття даного судового рішення).

Тому, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин, питання судових витрат та встановлення судового контролю позивач міг вирішити шляхом подання відповідної заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

При цьому, не вирішення вказаних питань судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не є підставою для скасування останнього, за умови правильного вирішення спірних правовідносин.

В свою чергу, враховуючи, що колегією фактично змінено лише формулювання способу захисту порушеного права позивача в резолютивній частині оскаржуваного судового рішення, понесені сторонами судові витрати під час розгляду справи апеляційним судом, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг, не підлягають розподілу судом апеляційної інстанції.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає за необхідне покласти сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг на Спілку громадських організацій "Асоціація козацьких товариств "Січ" та Одеську міську раду, в сумах, сплачених останніми.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для зміни оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Спілки громадських організацій «Асоціація козацьких товариств «Січ» та Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2017 року - змінити, виклавши 2 та 3 абзаци її резолютивної частини у наступній редакції:

«Визнати нечинним рішення Одеської міської ради від 27 червня 2006 року № 97-V «Про переміщення пам'ятника місцевого значення - пам'ятника «Потьомкінцям - нащадки».

Визнати нечинним рішення Одеської міської ради від 04 липня 2007 року № 1401-V «Про комплексну реставрацію та благоустрій Катерининської площі м. Одеси з відтворенням її історичного вигляду», в частині щодо відтворення пам'ятника «Засновникам Одеси».

В решті постанову суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на Спілку громадських організацій "Асоціація козацьких товариств "Січ" та Одеську міську раду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст постанови суду складено 12 лютого 2018 року.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.Г. Федусик

ОСОБА_5