Справа № 345/3460/17
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2018 рокуЛьвів№ 876/11944/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Ніколіна В.В., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судових засідань - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року (суддя Сухарник І.І., у м. Калуші) у справі № 345/3460/17 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, у якому просив визнати протиправними дії останнього щодо відмови в перерахунку довічного грошового утримання та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому щомісячного довічного грошового утримання з врахуванням допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу, що становить 14500 грн., та підвищення виплат, як жителю гірського населеного пункту відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» від 15.02.1995 № 56/95-ВР, без обмеження граничного розміру, враховуючи раніше виплачені суми.

Позовні вимоги, мотивує тим, що Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VІІІ його звільнено з посади судді у відставку, а наказом від 03.10.2016 виключено зі складу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. З 04.10.2016 отримує в Калуському об'єднаному управління Пенсійного фонду Івано-Франківській області щомісячне довічне грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. Довічне грошове утримання призначено на підставі довідки від 06.10.2016 про заробітну плату, яка становила 21750 грн. та уточнюючої довідки від 13.12.2016 для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, де заробітна плата становила 24000 грн. Однак у цих довідках помилково не була врахована одна з виплат, яка також підлягає врахуванню при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання, а саме - матеріальна допомога до відпустки у розмірі посадового окладу, яка включена в оподаткований дохід. У зв'язку зі зміною місця проживання, 12.09.2017 йому надано статус особи, яка проживає на території населеного пункту, який має статус гірського, тому відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» щомісячне довічне грошове утримання має збільшитися на 20%.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.10.2017 позов задоволено.

Із цією постановою суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що для обчислення щомісячного грошового утримання судді відповідачем враховується суддівська винагорода, яка складається з чітко перелічених законодавством виплат, однак матеріальна допомога на оздоровлення не є щомісячною виплатою, носить разовий характер і надається лише при щорічній оплачуваній відпустці.

Також зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується державою, як гарантія незалежності суддів при здійсненні ними правосуддя та гарантованим ст. 46 Конституції України правом на соціальний захист на яке не поширюється дія ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави і межі апеляційних вимог, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на посаді судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VІІІ його звільнено з посади судді у відставку, наказом від 03.10.2016 виключено зі складу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області. З 04.10.2016 отримує в Калуському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду Івано-Франківській області щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 24000 грн. Крім того, у 2016 році при наданні щорічної оплачуваної відпустки ОСОБА_3 була нарахована і виплачена допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу 14500 грн.

ОСОБА_3 є жителем гірського населеного пункту АДРЕСА_1. Відповідачем при обчисленні щомісячного грошового утримання не враховано виплачену допомогу на оздоровлення та не здійснено підвищення виплат, як жителю гірського населеного пункту.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов належить задовольнити оскільки, допомога на оздоровлення є складовою системи оплати праці судді, тому така має бути включена при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді. Також, суд дійшов висновку, що згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» позивачу повинна нараховуватися 20% підвищення до щомісячного довічного грошового утримання за проживання у гірському населеному пункті.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 5 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» передбачає, що статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні», розмір державних пенсій, стипендій, всіх передбачених чинним законодавством видів державної матеріальної допомоги громадянам, які одержали статус особи, що працює, проживає або навчається на території населеного пункту, якому надано статус гірського, збільшується на 20 відсотків.

Зазначена норма не містить вичерпного переліку видів державної матеріальної допомоги, які підлягають збільшенню на 20 відсотків. Також у цій нормі не наведено переліку виплат, що фінансуються за рахунок державного бюджету України, збільшення яких на зазначені 20 відсотків не допускається.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 647 від 11.08.1995 «Про перелік населених пунктів, яким надається статус гірських», смт. Рожнятів Івано-Франківської області надано статус гірського.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 12.09.2017 (а. с. 14), видане ОСОБА_3 Рожнятівською селищною радою Івано-Франківської області, позивач має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що усі державні пенсії, стипендії, інші види державної матеріальної допомоги, у тому числі і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці, для осіб, які проживають на території населеного пункту, якому надано статус гірського, підлягають збільшенню на 20 відсотків.

Тому, суду першої інстанції, підставно задовольнив позов у частині щодо підвищення щомісячного довічного грошового утримання позивачу, як жителю гірського населеного пункту, відповідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, в частині задоволення позову про перерахунок довічного грошового утримання з врахуванням допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Поняття суддівської винагороди, визначене ч. 2 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, є комплексним, а перелік зазначених її складових є сталим та вичерпним.

У силу положень ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402 та ст. 134 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI, суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу.

Стаття 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI передбачає, що судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

З 03.09.2016 набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, який прийнято 02.06.2016.

Пунктом 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 135 Закону № 1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Враховуючи вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII, судді у відставці виплачується щомісячне довічне грошове утримання, у максимальному розмірі 90% заробітної плати (суддівської винагороди) судді, яка обчислюється з посадового окладу та доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь та роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Тобто, розмір довічного грошового утримання безпосередньо пов'язаний із розміром суддівської винагороди.

Отже, законодавством, чинним станом на час призначення щомісячного грошового утримання позивачу, так і чинним на час звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою про здійснення перерахунку, було передбачено чіткий перелік складових, що входять в обчислення суддівської винагороди та відповідно щомісячного довічного грошового утримання судді.

При цьому, матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди.

З урахуванням того, що матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу суддівської винагороди, то правові підстави для її врахування при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції зазаначає, що Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області правомірно відмовило позивачу в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді з урахування матеріальної допомоги на оздоровлення.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 640 грн, що підтверджується квитанцією № 29 від 05.10.2017.

Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, то відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 139 КАС України судовий збір необхідно стягнути з Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 320 грн.

З огляду на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про її скасування та прийняття нової постанови, якою позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 139, 229, 243, 250, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 жовтня 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов частково.

Визнати протиправною відмову Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області у здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання ОСОБА_3 з урахуванням підвищення, як жителю гірського населено пункту відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

Зобов'язати Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_3 довічного грошового утримання з урахуванням підвищення, як жителю гірського населеного пункту відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» починаючи з 20.09.2017.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 320 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О.М. Гінда

Судді: В.В. Ніколін

А.І. Рибачук

Повне судове рішення складено 19.02.2018