Справа № 806/226/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2018-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Нагірняк М.Ф.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"13" лютого 2018 р. Справа № 806/226/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Мацького Є.М.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

представника позивача Таргонського М.М.,

представника відповідача Савицької І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" серпня 2017 р. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Біо мед скло" до Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.04.2017 в частині та податкових повідомлень рішень від 04.10.2016 №, №, № , -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Біо мед скло" звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень - рішень Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.10.2016 р. № , №, № в повному обсязі та податкового повідомлення - рішення № від 04.10.2016 р. в частині завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 13328411,00 грн.

Заявами від 10.03.2017 року, 04.04.2017 року та від 08.06.2017 року Позивач змінював розмір своїх позовних вимог в частині скасування податкового повідомлення - рішення № від 04.10.2016 р. щодо розміру завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, зазначивши в кінцевому виді - неправомірність такого завищення на 3688180,00 грн.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.10.2016 р. № , № , № в повному обсязі та податкове повідомлення - рішення № від

04.10.2016 р. в частині завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 3688180,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області на користь Приватного акціонерного товариства "Біо мед скло" судові витрати у вигляді судового збору в сумі 109037,00 грн.

Повернені Приватному акціонерному товариству "Біо мед скло" судові витрати у вигляді судового збору в сумі 144504,11 грн., як надмірно сплачені.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, Головне управління ДФС у Житомирській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що в період в період з 20.07.2016 року по 05.09.2016 року уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена планова виїзна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та з питань дотримання вимог законодавства по єдиному соціальному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року, про що був складений відповідний акт перевірки від 12.09.2016 року. За результатами такої перевірки було винесено оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 04.10.2016 р.:

- № , відповідно до якого податковим органом встановлено завищення підприємством сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в розмірі 634149,00 грн. та застосовані фінансові санкції в сумі 317075,00 грн.;

- № , відповідно до якого податковим органом встановлено завищення підприємством сум від'ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду;

- № , відповідно до якого підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на 709132,00 грн. та застосовано фінансові санкції в сумі 354566,00 грн.;

- № , відповідно до якого податковим органом встановлено завищення підприємством від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 99745261,00 грн. (Позивачем оскаржується лише в розмірі 3688180,00 грн.).

Як зазначено в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях від 04.10.2016 р. № щодо завищення підприємством сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, № щодо завищення підприємством сум від'ємного значення, що зараховуються до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, № щодо збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість, підставою для їх винесення стали порушення Позивачем вимог пунктів 198.1,198.2,198.3,198.5 і 198.6 статті 198, пунктів 200.1 і 200.4 ст.200, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 12.09.2016 року (а.с.30-104 т.1), розрахунків податкового органу наданого на вимогу суду (а.с.2 т.5) та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення вказаних оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стало виключно:

- невизнання податковим органом сум податкового кредиту, сформованого за результатами господарських операцій Позивача з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" по придбанню склобою, які мали місце у відповідні періоди 2014-2016 років;

- невизнання податковим органом зменшення підприємством своїх податкових зобов'язань з податку на прибуток в результаті повернення компанією "DAVIDE CAMPARI SPA" (Італія) в лютому - березні 2016 року бракованої склопродукції, що була використана як склобій;

- неврахування платником при визначенні своїх зобов'язань з податку на додану вартість висновків в актах попередніх перевірок.

Не погодившись із зазначеними донарахуваннями позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що протиправність дій відповідача та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки вказані доводи податкового органу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України (пункт 185.1 статті 185 ПК України).

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Положеннями п.198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Про реальність господарських операцій між Позивачем та ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС", ТОВ "Ерем" по придбанню склобою, які мали місце у відповідні періоди 2014-2016 років, свідчать наявні в матеріалах справи та досліджені судом первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (договори поставок і доповнення до них, видаткові і податкові накладні), які підтверджують факт придбання товарів (а.с.148-151 т.1, 3-259 т.2, 1-92 т.3).

Проведення Позивачем повного розрахунку за поставлений склобій вказаними контрагентами визнається сторонами по справі, про що прямо зазначено в акті перевірки від 12.09.2016 року (а.с.35 т.1).

Відповідно до вимог ч.3 ст.72 КАС України (що діяв на момент розгляду справи судом першої інстанції) вказані обставини, що визнаються сторонами перед судом не підлягають доказуванню.

Використання склобою в господарській діяльності Позивача зумовлено самим технологічним виробництвом і підтверджується дослідженими в судовому засіданні Положенням по технологічний процес варіння скломаси, актами оприбуткування та актами списання склобою як сировини (а.с.5-8,79-138 т.5) та картками товару "склобій. матеріали" за спірний період 2014-2016 років (а.с.167-231 т.4).

Доводи податкового органу щодо відсутності документів первинного обліку щодо підтвердження транспортування (доставки) вказаного склобою, відсутності актів приймання - передачі склобою не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Наказ Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року N 488/346 "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля", яким обґрунтовувалися доводи податкового органу щодо відсутності окремих документів обліку матеріалів, втратив чинність згідно з наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 грудня 2013 року N 1005/1454).

Також у судовому засіданні в ході дослідження видаткових накладних встановлено, що на звороті кожної із них є відповідні записи контролю про підтвердження надходження сировини у вигляді склобою на склад Позивача.

Судом встановлено, що ТОВ "Перша українська скляна компанія" та ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" поставку Позивачу склобою здійснювали безпосередньо з площадки, яка знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Корольова,171, яка орендувалася за відповідними договорами з ПАТ "ЖИТОМИР РАЙАГРОХІМ" (а.с.12-16, 22-26 т.5).

ТОВ "Ерем" поставку Позивачу склобою здійснювало безпосередньо з площадки, яка знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Промислова,26, яка орендувалася за відповідним договором з самим Позивачем, тобто безпосередньо з території підприємства (66-74 т.5).

Суд також вважає безпідставними доводи Відповідача та його представників в судовому засіданні про те, що відсутність документів щодо транспортування вказаної продукції свідчить про їх безтоварність.

Транспортування вказаної продукції (склобою) на зазначені площадки здійснювалося ТОВ "ПРОМТЕХ-МАШ" з використанням конкретних вантажних автомобілів, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні договорами транспортного експидування, договорами оренди автомобілів, свідоцтвами про державну реєстрацію вказаних транспортних засобів, товаро-траспортними накладними (а.с.27-40,57-63 т.5).

Транспортування вказаного склобою транспортними засобами підтверджується дослідженими судом записами в "Журналі ввозу (вносу) матеріальних цінностей на ПАТ "Біо мед скло" за 2013-2016 роки (а.с.93-232 т.3).

Більш того, суду надані докази (бухгалтерські документи) безпосереднього придбання склобою постачальниками у ТОВ "КАСТОРС" (а.с.50-56 т.5).

Досліджені судом видаткові накладні та інші первинні документи відповідають вимогам ч.2 ст.9 вказаного Закону, п.201.1 ст.201 ПК України та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення запасів у бухгалтерському обліку № 88 щодо наявності в них необхідних реквізитів.

Крім того, суд зазначає, що Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III, із змінами і доповненнями, та Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року N 363, із змінами і доповненнями (далі - Правила), визначають товарно-транспортну накладну обов'язковим документом, що повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Спільним наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України "Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля" від 29.12.1995 року № 488/346 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) затверджена типова форма товарно-транспортної накладної. Проте даний документ не було внесено до Державного реєстру нормативно-правових актів, у зв'язку з чим його норми носять лише рекомендаційний характер.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 22.05.2006 року N 493 було виключено п.11.2 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року N 363, згідно якого товарно-транспортні накладні і дорожні листи вантажного автомобіля належать до документів суворої звітності, які виготовляються друкарським способом з обліковою серією та номером.

А тому документи, що підтверджують факт транспортування товару (подорожні листи, товарно-транспортні накладні, квитанції від перевізників) не є первинними документами в розумінні ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до роз'яснень наданих Вищим адміністративним судом України сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (інформаційний лист від 01.11.2011 року № 1936/11/13-11).

Колегія суддів зазначає, що Позивач не був ні власником транспорту ні учасником транспортного процесу, а лише отримував певну продукцію від ТОВ "Перша українська скляна компанія" та ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС", ТОВ "Ерем", як учасників процесу її поставок, а чинним законодавством України суб'єкт господарювання не зобов'язаний здійснювати перевірку повноти і справжності наданих контрагентами документів при укладенні договорів.

Окрім того, суд звертає увагу, що реальність господарських операцій Позивача з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" щодо поставки склобою була предметом судового розгляду в інших адміністративних справах за участю Позивача та податкового органу.

Постановами Житомирського окружного адміністративного суду від 21.10.2015 року (справа № 806/2051/15), від 10.06.2016 року (справа №806/841/16) та від 06.09.2016 року (справа № 806/1292/16), що набрали законної сили, підтверджено реальність господарських операцій Позивача із вказаними контрагентами щодо поставок склобою за різні періоди 2013-2016 років (а.с.139-172 т.5).

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сплачені Позивачем у вартості вказаного товару суми податку на додану вартість ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" правомірно, у відповідності до вимог Податкового кодексу України були віднесені до податкового кредиту Позивача за спірні періоди 2014-2016 років.

Більш того, при дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції податкових накладних, виданих ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" протягом спірних періодів 2014-2016 років щодо поставленого склобою, представники Відповідача визнали, що такі податкові накладні відповідають вимогам ст.201 Податкового кодексу України.

При дослідженні судом податкових декларацій Позивача з податку на додану вартість за спірні періоди 2014-2016 років, Позивач суми податку на додану вартість, сплачені ним у вартості склобою ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" правомірно, в розумінні вимог п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України зарахував до складу податкового кредиту відповідних наступних звітних (податкових) періодів, а в подальшому - відносив до сум цього податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника (а.с.130-231т.4).

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження також доводи податкового органу щодо відсутності підстав у Позивача для зменшення підприємством своїх податкових зобов'язань з податку на додану вартість в результаті повернення компанією "DAVIDE CAMPARI SPA" (Італія) в лютому - березні 2016 року бракованої склопродукції. Такі доводи не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Судом встановлено і визнається сторонами наявність поставок Позивачем власної виготовленої продукції компанії "DAVIDE CAMPARI SPA" (Італія) за межі митної території України (а.с.1-40 т.4).

Такі господарські операції безспірно призводили до виникнення у Позивача відповідних зобов'язань з податку на додану вартість. В лютому - березні 2016 року компанією "DAVIDE CAMPARI SPA" (Італія) було повернено Позивачу склопродукцію на загальну суму 2938995,32 грн. Таке повернення було зумовлено невідповідністю поставленої продукції встановленим нормам. Така бракована продукція підприємством була використана як склобій (сировина) для виробництва нової продукції (а.с.41-49 т.4).

На підставі такого повернення продукції Позивач провів коригування в сторону зменшення своїх податкових зобов'язань з цього податку в розмірі 20% від вартості повернутої бракованої продукції за лютий 2016 року на 259504,00 грн. і за березень 2016 року на 259526,00 грн.

Такі дії Позивача як платника податку на додану вартість повністю узгоджуються з вимогами чинного на той час податкового законодавства.

Так, приписами абзацу другого п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України прямо передбачено, що у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Така ж позиція викладена в Листі Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 21.10.2015 р. N 23388/10/28-10-06-11 "Щодо оподаткування податком на додану вартість послуг, місце постачання яких знаходиться за межами митної території України"

Таким чином, Позивач правомірно зменшив свої податкові зобов'язання з податку на додану вартість шляхом коригування за лютий 2016 року на 259504,00 грн. і за березень 2016 року на 259526,00 грн.

Не знайшли свого підтвердження також доводи податкового органу щодо неврахування Позивачем при визначенні своїх зобов'язань з податку на додану вартість висновків, викладених в актах попередніх перевірок.

Як зазначено в акті перевірки від 12.09.2016 року (а.с.66т.1) та відповідно до пояснень представників податкового органу, Позивачем при визначенні своїх податкових зобов'язань з податку на додану вартість не враховано висновки викладені в актах перевірок відповідно від 19.04.2016 року, від 20.04.2016 року та від 13.06.2016 року.

Безспірно, відповідно до Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23.09.2014року № 966, в податкові декларації з податку на додану вартість платник зобов'язаний відображати зменшення або збільшення залишку від'ємного значення за результатами попередніх перевірок, проведених податковим органом.

Разом з тим, результати попередніх перевірок, викладених в актах перевірок від 19.04.2016 року, від 20.04.2016 року та від 13.06.2016 року, були оскаржені платником в судовому порядку, а тому вважалися неузгодженими і не підлягали врахуванню платником при визначенні свої зобов'язань у податкових деклараціях послідуючих звітних періодів.

Більш того, відповідно до постанов Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2016 року (справа № 806/841/16) та від 06.09.2016 року (справа № 806/1292/16), що набрали законної сили, визнано протиправними висновки податкового органу щодо зменшення залишку від'ємного значення між сумою податкових зобов'язань та податкового кредиту за відповідні звітні періоди.

Зазначене свідчить, що Позивач правомірно не врахував при визначенні своїх зобов'язань з податку на додану вартість висновків в актах попередніх перевірок податкового органу від 19.04.2016 року, від 20.04.2016 року та від 13.06.2016 року.

Таким чином, Позивач правомірно визначив свої зобов'язання з податку на додану вартість за квітень, липень, вересень 2014 року та березень 2016 року, не допустив

завищення сум бюджетного відшкодування цього податку за квітень і липень 2014 року, серпень, вересень і жовтень 2015 року та не зависив від'ємне значення цього ж податку за грудень 2014 року і березень 2016 року.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.10.2016 р. №, № і № винесені не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для їх винесення, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Як зазначено в оскаржуваному податковому повідомленні - рішенні № від 04.10.2016 р. в частині завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 3688180,00 грн., підставою для його винесення в цій частині стали порушення Позивачем вимог пп.14.1.11 п.14.1 ст.14, пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.138.2 ст.138, пп.138.8.1. п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.140.4.2 п.140.4 ст.140, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 12.09.2016 року (а.с.30-104 т.1), розрахунків податкового органу, наданих на вимогу суду (а.с.2 т.5), та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення вказаного оскаржуваного податкового повідомлення - рішення стало виключно:

- невизнання податковим органом валових витрат платника за результатами господарських операцій Позивача з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" по придбанню склобою, які мали місце у 2014 році та першому кварталі 2016 року (відповідно 3574607,00 грн. + 50472,00 грн.);

- невизнання податковим органом валових витрат в сумі 63101,00 грн. (9,1% від загальної суми податкового кредиту по ПДВ за 2014 рік по операціям з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС") у зв'язку із включенням до їх складу пільгового обсягу податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами перерахунку 2014 року, по яким не підтверджено фактів постачання товаро-матеріальних цінностей.

Вказані доводи податкового органу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на наступне.

Як вже зазначалося, в судовому засіданні підтверджено реальність господарських операцій Позивача з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" по придбанню склобою, а тому Позивач правомірно сплачені кошти за такий склобій відніс до своїх валових витрат за відповідні звітні податкові періоди.

Проведення повного розрахунку Позивачем з ТОВ "Ерем" за придбаний склобій підтверджується дослідженими в судовому засіданні угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 27.05.2016 року та платіжним дорученням № 8299 від 17.06.2016 року про сплату Позивачем відповідних коштів (а.с.110-111 т.4).

Як зазначено в акті перевірки та відповідно до пояснень представників податкового органу в суді Позивачем за 2014 рік завищено "інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати" за рахунок включення суми пільгового обсягу податкового кредиту по податку на додану вартість на загальну суму 2858356,00 грн., в тому числі 63101,00 грн. податкового кредиту по операціям з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС", виключно з підстав не підтвердження фактів постачання таких товаро-матеріальних цінностей (а.с.52 т.1).

Відповідно до вимог пп.139.1.6 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України реальність господарських відносин Позивача з ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" і ТОВ "Перша українська скляна компанія" щодо постачання склобою протягом 2014року правомірно призвела до включення Позивачем до своїх валових витрат 9,1% від загальної суми податкового кредиту за 2014 рік (відповідно 46848,00 грн. і 16253,00 грн.).

Таким чином, Позивач витрати за господарськими операціями з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" та ТОВ "Ерем" по придбанню склобою, які мали місце у 2014 році та в першому кварталі 2016 року (відповідно 3574607,00 грн. + 50472,00 грн.), та витрати в сумі 63101,00 грн. (9,1% від загальної суми податкового кредиту по ПДВ за 2014 рік по операціям з ТОВ "Перша українська скляна компанія", ТОВ "УКРСКЛОРЕСУРС" ) у зв'язку із включенням до їх складу пільгового обсягу податкового кредиту з податку на додану вартість правомірно відніс до валових витрат підприємства за відповідні звітні періоди.

З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 04.10.2016 р. № в частині завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на 3688180,00 грн. винесене не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для його винесення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позов в цій частині - задоволенню.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "01" серпня 2017 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: Є.М. Мацький

С.М. Шевчук

Повне судове рішення складено "13" лютого 2018 р.