Справа № 824/82/18-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2018 р. м. Чернівці Справа № 824/82/18-а

Cуддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії.

Позивач просить суд визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненадання йому можливості прийняти участь у розгляді його звернення у вигляді скарги від 12 листопада 2017 року, в тому числі шляхом особистого викладення аргументів особам, що її перевіряють, та зобов'язати відповідача провести повторний розгляд звернення у вигляді скарги із дотриманням прав скаржника, передбачених статтею 18 Закону України "Про звернення громадян".

Ухвалою суду від 17 січня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.

Згідно частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відтак, суд розглядає дану справу у письмовому провадженні, у межах строку, визначеного частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

З матеріалів справи вбачається, що обґрунтування своїх вимог позивач, посилаючись на Закон України "Про звернення громадян", вказував, що відповідачем порушено його право на участь у розгляді поданої ним скарги на протиправну бездіяльність заступника начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області Чубея О.Д. та протиправні дії інших працівників Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 12 листопада 2017 року, що, й відповідно, призвело до неможливості викладення ним своїх аргументів особам, що її перевіряли.

У зв'язку із цим, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував. У наданому суду відзиві на адміністративний позов відповідач, посилаючись на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 31 серпня 2017 року та від 13 жовтня 2017 року, які набрали законної сили та предметами розгляду яких були питання аналогічні тим, що викладені в скарзі позивача, вказував, що комісією Головного управління Національної поліції в Чернівецькій прийнято рішення про відсутність порушень посадових осіб, оскільки повторно переглядати врегульовані судовими рішеннями спірні правовідносини на підстав додаткових заяв (скарг, звернень, пропозицій) з аналогічних питань комісія не вправі.

Щодо тверджень позивача про порушення його права на участь в розгляді поданої скарги, відповідач зазначав, що позивач проживає в Німеччині, а тому його бажання брати участь у розгляді своєї скарги є неспроможним.

Разом із цим відповідач критично ставиться й до тверджень позивача про можливу участь в розгляді звернення адвоката або іншого представника, оскільки жодних документів на представництво інтересів до скарги надано не було, що спростовує реальність таких намірів позивача.

Крім цього, зазначав, що поданий позивачем позов має штучний та формальний характер.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій він зазначав, що не погоджується із вказаними вище доводами відповідача. Вказував, що всі викладені у відзиві аргументи, стосуються обставин кримінального провадження №0000007 від 15 квітня 2013 року і не мають жодного відношення до порушення його прав, визначених Законом України "Про звернення громадян".

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши повідомлені обставини, які є достатніми для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. із скаргою.

В обгрунтування вказаної скарги вказано, що 15 квітня 2013 року працівниками правоохоронних органів Чернівецької області зареєстроване кримінальне провадження №0000007. В межах даного провадження 22 серпня 2013 року було складено повідомлення про підозру позивачу в скоєнні злочину, привласнення державного майна на суму 19 тис. грн. 27 серпня 2013 року його було оголошено в державний розшук, хоча з жовтня 2012 року він офіційно проживає за кордоном у ФРН. 31 серпня 2017 року апеляційним судом Чернівецької області проголошено ухвалу, відповідно до якої суд зробив правові висновки та роз'яснив, що постанову слідчого про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_1 від 27 серпня 2013 року виконано в повному об'ємі понад два роки назад. З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що постанова про розшук підозрюваного виконується в момент встановлення його місцезнаходження, внаслідок чого її дія закінчується.

Зазначено, що у відповідності до правових висновків апеляційного суду, 11 жовтня 2017 року позивач звернувся до начальника Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області із скаргою на протиправну бездіяльність підпорядкованих йому працівників, у якій просив вжити заходів щодо закриття оперативно-розшукової справи, щодо нього та зняття його з обліку розшукуваних осіб, які переховуються від органів влади.

Також вказано, що заступник начальника Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області Чубей О.Д., розглянувши його скаргу, надав формальну відписку, в якій повідомив, що на даний час розслідування в кримінальному провадженні зупинене на підставі пункту 3 частини першої статті 280 КПК України, за наявності необхідності виконання процесуальних дій у межах міжнародного співробітництва.

Жодної інформації по суті скарги, а саме зняття його з обліку осіб, які переховуються від органів влади Чубей О.Д. не надав.

У зв'язку із цим, позивач просив повідомити, з яких підстав його прізвище до цього часу перебуває серед переліку осіб, які переховуються від органів влади, якщо його місцеперебування достовірно відоме, а суд надав роз'яснення про те, що постанова про оголошення його в розшук втратила чинність понад два роки тому.

Відповідь про результати розгляду даної скарги просив направити на його електронну адресу.

13 листопада 2017 року позивач звертався із аналогічною скаргою й на урядову гарячу лінію, зареєстрованою за номером МИ-7511422.

Як вбачається із матеріалів справи, подана позивачем скарга до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. направлена для розгляду до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Листом №5122/123/04/12-2017 від 04 грудня 2017 року заступник начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області Доголіч І.В. повідомив позивача про те, що скарга щодо неправомірних, на його думку, дій окремих поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, розглянута. Зазначав, що з метою повної та об'єктивної перевірки його звернення, наказом Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, призначено проведення комісійного службового розслідування за участю поліцейського Чернівецького управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, про результати якої його буде проінформовано додатково.

Крім того, в листі вказано, що у разі незгоди з прийнятим рішенням, у відповідності до вимог статті 15 "Розгляд заяв (клопотань)" та статті 16 "Розгляд скарг громадян" Закону України "Про звернення громадян", позивач має право оскаржити його до органу або посадової особи вищого рівня, а також безпосередньо до суду в термін, передбачений законодавством України.

18 грудня 2017 року позивач звернувся до заступника начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області Доголіча І.В. із заявою, в якій, посилаючись на статтю 18 Закону України "Про звернення громадян", повідомив, що з метою усестороннього та неупередженого розгляду скарги бажає прийняти участь у її розгляді шляхом надання додаткових документів та пояснень.

Просив повідомити йому персональний склад комісії, яка проводить дане службове розслідування, дату і номер наказу про її створення та дату можливого засідання для участі в цьому засіданні його представника або адвоката.

Листом №20/123/05/12-2018 від 04 січня 2018 року Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області повідомило позивача, що скарга адресована на Урядову гарячу лінію, щодо неправомірних, на його думку, дій окремих поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, розглянута.

Разом із цим повідомило, що у ході розгляду, у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян" було проведено ретельну службову перевірку за участю поліцейського Чернівецького управління ДВБ Національної поліції України, за результатами якої встановлено, що ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 13 жовтня 2017 року позивачу відмовлено в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді Заставнівського районного суду Чернівецької області про скасування постанови слідчого про його розшук та відновлення досудового слідства.

У зв'язку із вищевикладеним, комісія Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області прийшла до висновку, що будь-яких порушень чинного законодавства з боку окремих поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області, не встановлено.

Також зазначено, що у разі незгоди з прийнятим рішенням, у відповідності до вимог статті 15 "Розгляд заяв (клопотань)" та статті 16 "Розгляд скарг громадян" Закону України "Про звернення громадян", позивач вправі оскаржити його до органу або посадової особи вищого рівня, а також безпосередньо до суду в термін, передбачений законодавством України.

Позивач, посилаючись на не розгляд відповідачем його звернення від 18 грудня 2017 року та вважаючи, що у зв'язку із цим відповідачем порушено його право на прийняття участі у розгляді поданої ним скарги від 12 листопада 2017 року, звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів, забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення визначає Закон України "Про звернення громадян" від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 Закону №393/96-ВР передбачено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Так, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно статті 4 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Статтею 7 Закону №393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Порядок розгляду звернень у формі заяв та скарг визначений статтями 15 та 16 вищевказаного Закону.

Згідно частини першої, третьої, четвертої статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону №393/96-ВР скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Статтею 18 Закону №393/96-ВР визначено права громадянина при розгляді заяви чи скарги.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Згідно статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Судом встановлено, що 12 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Міністра внутрішніх справ України Авакова А.Б. із скаргою на дії окремих працівників Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області, якою просив повідомити з яких підстав його прізвище до цього часу перебуває серед переліку осіб, які переховуються від органів влади, якщо його місцеперебування достовірно відоме, а суд надав роз'яснення про те, що постанова про оголошення його в розшук втратила чинність понад два роки тому.

18 грудня 2017 року позивач звернувся до заступника начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області Доголіча І.В. із заявою, в якій посилаючись на статтю 18 Закону України "Про звернення громадян", повідомив, що з метою усестороннього та неупередженого розгляду скарги, бажає прийняти участь у її розгляді шляхом надання додаткових документів та пояснень.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області скарга, подана позивачем, всупереч положенням абзацу 4 частини першої статті 19 Закону №393/96-ВР, розглянута без його участі.

В обгрунтування своїх тверджень щодо не запрошення позивача на розгляд скарги від 12 листопада 2017 року відповідач стверджував, що ОСОБА_1 з 2013 року оголошений в державний розшук, а з 2015 року - в міжнародний розшук, оскільки перебуває за межами України. З 2012 року постійно проживає в Федеративній Республіці Німеччина. У зв'язку із цим відповідач вважає, що бажання позивача брати участь у розгляді його скарги є неспроможним.

Однак вказані доводи відповідача є необгрунтованими та безпідставними.

Згідно положень статті 18 та 19 Закону №393/96-ВР громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади має право, зокрема, особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, а орган, що розглядає скаргу зобов'язаний на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Разом із цим варто зазначити, що місцеперебування скаржника чи заявника немає значення для виконання вказаного вище обов'язку, органами, що розглядають скаргу чи заяву, за наявності прохання громадянина бути присутнім при розгляді його скарги чи заяви.

Крім цього, суд критично відноситься й до тверджень відповідача щодо можливої участі в розгляді звернення адвоката або іншого представника, у зв'язку із не наданням до скарги жодних документів на представництво його інтересів, оскільки Законом України "Про звернення громадян" не передбачено обов'язку подання до скарги відповідних документів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача, передбачене статтею 18 Закону України "Про звернення громадян", на розгляд поданої ним скарги від 12 листопада 2017 року за його участю.

Щодо інших доводів відповідача, викладених у відзиві, то такі не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються предмету даного спору, що виник у зв'язку з бездіяльністю відповідача в рамках Закону №393/96-ВР.

Згідно підпункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

З огляду на наведене, оскільки позовна вимога про зобов'язання відповідача вчинити дії є фактично похідною від попередньої позовної вимоги (пункт 23 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України), з метою належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання йому можливості прийняти участь у розгляді його звернення у вигляді скарги від 12 листопада 2017 року протиправною та зобов'язання відповідача вчинити відповідні дії.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої - третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем в порушення вимог Закону України "Про звернення громадян" не забезпечено право позивача на участь у розгляді поданої ним скарги.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі квитанції №0.0.937903496.1 від 14 січня 2018 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області про визнання неправомірною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області щодо ненадання ОСОБА_1 можливості прийняти участь у розгляді його скарги від 12 листопада 2017 року.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Чернівецькій області провести повторний розгляд скарги ОСОБА_1 від 12 листопада 2017 року із дотриманням прав скаржника, передбачених статтею 18 Закону України "Про звернення громадян", в частині бути присутнім при розгляді скарги.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Чернівецькій області (вул. Головна 24, м. Черінвці, 58000) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1) судові витрати, що складаються із судового збору, у розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 лютого 2018 року.

Суддя О.П. Лелюк