Справа № 826/15466/17
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2018-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2018 року № 826/15466/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві

третя особа Головне управління державної казначейської служби у місті Києві

про визнання неправомірною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту - позивач, ГУ ПФУ в місті Києві) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - відповідач), третя особа - Головне управління державної казначейської служби у місті Києві, в якому просить визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозової А.І. від 14 листопада 2017 року ВП №55092109 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 листопада 2017 року на адресу ГУ ПФУ в місті Києві надійшла постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозової А.І. від 14 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження №55092109 щодо виконання виконавчого листа №826/28139/15, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 01 листопада 2017 року, про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у місті Києві подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 15 100,00 гривень.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року по справі №826/28139/15 замінено відповідача у справі - Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва - Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві на їх правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Крім того, позивач зазначає, що Центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві, на виконання ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року по справі №826/28139/15, було у добровільному порядку сформовано подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету від 26 жовтня 2017 року №60557/11, яке листом від 06 листопада 2017 року направлено до Головного управління Державної казначейської служби України в місті Києві.

Оскільки судове рішення було виконано у добровільному порядку до винесення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 14 листопада 2017 року, позивач вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Також, вказаною ухвалою суду у відповідача витребувано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №55092109.

В судове засідання 13 грудня 2017 року представник позивача та представник третьої особи не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 19, 20), надали до суду письмові заяви з проханням розглядати справу за їх відсутністю (а.с. 6, 21-23).

Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 18), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю на адресу суду не надходило.

На підставі частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), в судовому засіданні 13 грудня 2017 року судом прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

18 січня 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №55092109.

При цьому, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Так, суд звертає увагу на положення пункту 10 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. № 2147-VIII, відповідно до якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами та учасниками справи, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з наданої суду копії виконавчої провадження №55092109 (а.с. 30-44), 01 листопада 2017 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист №826/28139/15 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва сформувати та подати до Головного Управління Державної казначейської служби у місті Києві подання про повернення ОСОБА_2 збору на обов'язкове пенсійне страхування з операцій купівлі - продажу нерухомого майна у розмірі 15 100,00 гривень, сплаченого згідно з меморіального ордеру №34 від 12 лютого 2015 року (далі по тексту - виконавчий лист №826/28139/15). Боржником (з урахуванням ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року) зазначено Головне управління Пенсійне фонду України в місті Києві по адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії. 07 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Відділу з примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про прийняття вказаного вище виконавчого листа до примусового виконання.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозовою А.І. від 14 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження №55092109 з примусового виконання виконавчого листа №826/28139/15, зобов'язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнуто з останнього виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 12 800,00 гривень.

Листом від 27 листопада 2017 року №28846/09 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, який надійшов на адресу відповідача 29 листопада 2017 року, повідомило Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про виконання у добровільному порядку судового рішення в частині сформування 26 жовтня 2017 року за №60557/11 та направлення листом від 06 листопада 2017 року № 61779/11 до Головного управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету (за особистим проханням ОСОБА_2).

Також, до вказаного листа від 27 листопада 2017 року, позивачем було додано копію супровідного листа від 06 листопада 2017 року за №61779/11 про направлення на адресу Головного управління Державної Казначейської служби України в місті Києві подання Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету щодо повернення ОСОБА_2 з державного бюджету коштів в сумі 15 100,00 гривень, а саме сплаченого помилково збору з операцій придбання (купівлі - продажу) нерухомого майна за кодом класифікації 24140500 згідно меморіального ордеру від 12 лютого 2015 року №34, від 26 жовтня 2017 року за № 60557/11.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2017 року Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулось до Головного управління Державної Казначейської служби України у місті Києві з запитом за № 66351/11 про надання інформації про виконання вказаного вище подання та повернення ОСОБА_2 суми у розмірі 15 100,00 гривень (а.с. 13).

Листом від 01 грудня 2017 року за №6-08/4787-15245 Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві повідомило Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України у місті Києві про виконання вказаного вище подання від 26 жовтня 2017 року та перерахування ОСОБА_2 24 листопада 2017 року на банківські реквізити, вказані у заяві ОСОБА_2 від 23 листопада 2017 року, грошових коштів у розмірі 15 100,00 гривень (а.с. 44).

В подальшому, 14 грудня 2017 року Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві звернулось до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження та застосування пункту 9 частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте, в матеріалах справи відсутні будь - які відомості щодо розгляду вказаної заяви державним виконавцем.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозова А.І. при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 листопада 2017 року з примусового виконання виконавчого листа №826/28139/15, діяла в межах наданих їй повноважень, в порядок та спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Також, суд звертає увагу на те, що державний виконавець, відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, наділений правом вирішення питання щодо стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що останній повідомив ОСОБА_2 про добровільне виконання судового рішення шляхом направлення їй відповідного повідомлення про фактичне виконання рішення суду та доказів отримання такого повідомлення, що, в свою чергу, слугувало підставою для звернення ОСОБА_2 до органів державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження та примусового виконання виконавчого листа №826/28139/15.

У зв'язку із зазначеним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання неправомірною та скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозової А.І. від 14 листопада 2017 року ВП №55092109.

При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не оскаржується бездіяльність відповідача щодо закінчення виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим листом № 826/28139/15 до відкриття виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», як і не ставиться питання про застосування пункту 9 частини 5 статті 27 цього ж Закону в частині не стягнення виконавчого збору при закінченні виконавчого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві не доведено наявність правових підстав для визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лозової А.І. від 14 листопада 2017 року ВП №55092109, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до абзацу 1 частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач станом на день звернення до адміністративного суду був звільнений від сплати судових витрат, а також враховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації позивачу таких витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко