Справа № 826/392/16
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2017-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 грудня 2017 року № 826/392/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., за участі секретаря судового засідання Щербань Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат»

до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників

про скасування податкового повідомлення-рішення № 000444010 від 27.10.2015

за участі представників позивача : Джамгуров Р.Б.(довіреність від 01.11.2016 № 01/12-1);

Шепотенко О.М. (довіреність від 13.12.2017 № 01-14/466);

представника відповідача: Бурян М.В. (довіреність від 15.12.2017 № 11437/9/28-10-10-18).

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» (далі - позивач або ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі - відповідач/ МГУ ДФС-ЦО з обслуговування великих платників), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників за № від 27 жовтня 2015 року у частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 1 017 535 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 254 384 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.01.2016 року відкрито провадження у справі та призначено провести дії з підготовки справи до розгляду. Ухвалою від 14.01.2016 суд закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 04.04.2016.

В призначене судове засідання з'явились уповноважені представники сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАСУ, судом ухвалено перейти до розгляду у письмовому провадженні.

На підставі розпорядження про повторний автоматичний розподіл від 11.10.2017 року № 7169 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2017 визначено суддю Маруліну Л.О. для розгляду адміністративної справи №826/392/16, вказану справу 19.10.2017 передано судді Маруліній Л.О.

Ухвалою від 23.10.2017 справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 18.12.2017.

Разом з тим, 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вказане судове засідання з'явились уповноважені представники сторін.

Представник позивача мотивує свої вимоги тим, що висновки Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників, на яких ґрунтується оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки контролюючим органом неправомірно було встановлено порушення, в результаті чого відбулося збільшення Позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток. Неправомірно віднесено контрагента позивача до нерезидента, що має офшорний статус. Також позивач не погоджується із встановленими контролюючим органом порушеннями щодо включення до складу витрат суми від'ємних курсових різниць, які не співпадають і не підтвердженні первинними документами, що призвело, за висновками відповідача, до їх завищення в податкових звітних документах.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Дослідивши матеріали справи, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено, що Міжрегіональним головним управлінням Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014.

За наслідками перевірки МГУ ДФС -ЦО з обслуговування великих платників складено акт від 28.09.2015 № 953/28-10-40-10/31076956 (надалі - Акт перевірки), відповідно до якого встановлено порушення, в частині оскарженій позивачем, зазначено, що Товариством завищено витрати на суму 1 667 970 гри. з придбання у «Muskwell Import LLP» (надалі - контрагент) кам'яного вугілля на загальну суму 11 119 802,70 грн. що дорівнює 100%, а 15% з даної суми становить 1 667 970 грн., за рахунок включення до витрат вартості придбаного товару в обсязі 100% при тому, що оплату за товари здійснено на користь постачальника - нерезидента, що має офшорний статус, в результаті чого підприємством порушено пункт 161.2 статті 161 Податкового Кодексу України № 2755- УІ від 02.12.2010 р. зі змінами та доповненнями.

Та в іншій частині, з якою не погоджується позивач, зазначено, порушення п. 138.2 та пп.138.12.1 п. 138.12 ст. 138. абзацу 1 пп.139.1.9 п. 1.39.1 ст. 139. пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI і змінами та доповненнями, у зв'язку з тим, що ТОВ «Побужський феронікелевий комбінат» включило до складу витрат суму від'ємних курсових різниць, яка більше даних первинних документів та відомостей бухгалтерського обліку, тобто витрати не підтверджено первинними документами, чим завищено витрати всього на суму 3 985 000 грн., в тому числі, у 2014 році на суму 3 985 000 грн.

На підставі договорів, банківських виписок, актів виконаних робіт, вантажно-митних декларацій, авансових звітів, журналів-ордерів та відомостей по рахунках 714 «Дохід від операційної курсової різниці», 744 «Дохід від неопераційної курсової різниці». 945 «Витрати від операційної курсової різниці», 974 «Втрати від неопераційної курсової різниці», наданих підприємством до перевірки, перевіркою встановлено, що у 2014 році від'ємна курсова різниця склала 433 291 849 грн.

Як зазначив відповідач в Акті перевірки, Товариством включено в рядок 06.4.12 «Від'ємне значення курсових різниць згідно з пунктом 153.1 статті 153 розділу III Податкового кодексу України» додатка ІВ «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» та, відповідно, в рядок 06.4 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» від'ємну курсову різницю в сумі 437 276 849 грн., тобто на 3 985 000 гри. більше (437 276 849 - 433 291 849), а саме, згідно журналів-ордерів та відомостей перевіркою встановлено, що загальний фінансовий результат від курсових різниць становить 433 291 849,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним Актом перевірки та використавши своє право, надане п. 86.7 ст. 86 ПК України щодо досудового оскарження акту перевірки, позивач звернувся із запереченнями до відповідача. Рішенням Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників № 23409/10/28-10-40-10-12 від 22.10.2015, вирішено провести документальну виїзну перевірку позивача.

На підставі вищевказаного Акту перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення № від 27.10.2015 (надалі - ППР № ), яким встановлено порушення з боку платника податків вимог пункту 138.2 п.п.138.12.1 п.138.12 ст. 138 абзацу 1 п.п.139.1.9 п.139.1 ст. 139. пп.153.1.3 п.153.1 ст.153, п. 161.2 ст. 161 ПК України, у зв'язку з чим позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів у розмірі 1 021 007,00 грн. за основним платежем та 255 252,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись із зазначеним ППР № позивачем подано на адресу Державної фіскальної служби України скаргу від 05.11.2015 № 01-12-2555, в якій просить, переглянути висновки контролюючого органу, що проводив перевірку та скасувати вказане ППР в частині збільшення зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 1 017 535,00 грн. та в частині застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 254 384,00 грн.

Державною фіскальною службою України, розглянувши зазначену скаргу позивача на ППР № , Рішенням про результат розгляду скарги № 27793/6/99-99-10-01-04-25 від 28.12.2015, залишено зазначене ППР без змін, а скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» - без задоволення.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування позивача та заперечення відповідача, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Підпунктом 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ із змінами та доповненнями (далі - ПК України) визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені ПК України. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПК України).

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розд. IV «Податок на доходи фізичних осіб» ПК України для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (п. 54.2 ст. 52 ПК України).

Відповідно до пп. 133.1.1. п. 133.1 ст. 133 ПК України суб'єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.

Згідно з пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу;

Доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. (п. 135.1-п.135.2 ст. 135 ПК України).

Відповідно до п.161.2.-161.3 ст. 161 ПК Україгни у разі укладення договорів, які передбачають здійснення оплати товарів (робіт, послуг) на користь нерезидентів, що мають офшорний статус, чи при здійсненні розрахунків через таких нерезидентів або через їх банківські рахунки, незалежно від того, чи здійснюється така оплата (в грошовій або іншій формі) безпосередньо або через інших резидентів або нерезидентів, витрати платників податку на оплату вартості таких товарів (робіт, послуг) включаються до складу їх витрат у сумі, що становить 85 відсотків вартості цих товарів (робіт, послуг).

Під терміном "нерезиденти, що мають офшорний статус" розуміються нерезиденти, розташовані на території офшорних зон, за винятком нерезидентів, розташованих на території офшорних зон, які надали платнику податку виписку із правоустановчих документів, легалізовану відповідною консульською установою України, що свідчить про звичайний (неофшорний) статус такого нерезидента. При існуванні договорів, визначених абзацом першим цього пункту, платник податку має послатися на наявність зазначеної виписки у поясненні до податкової декларації.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись з позицією позивача та доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено висновки акту перевірки та запереченнями представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» (Покупець) та «MUSKWELL IMPORT LLP» (Продавець) укладено Договір № 713/14 від 05.09.2014 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов'язується передати (поставляти) покупцю вугільну продукцію, а Покупець зобов'язується приймати зазначене вугілля та оплачувати його вартість на умовах, передбачених цим договором, специфікаціями та іншими документами, які є невід'ємною його частиною. Період поставки вересень-грудень 2014 року (а.с.168-180, т. 1).

Відповідно до Специфікації № 1 до Договору та Специфікації № 2, Продавець зобов'язується продати та поставити Покупцю на сумарну кількість 20 000 метричних тон вугілля Д марки «ДОМСШ» виробництва ТОВ Виробничо-торгівельної компанії «Уголь», Росія (надалі - вугільна продукція), та загальною сумарною вартістю двох Специфікацій на суму 1 660 000,00 доларів США (а.с.181-182;183-184, т. 1).

Згідно Специфікації № 3 Продавець зобов'язується продати та поставити 5 000 метричних тон вугільної продукції на загальну вартість товару 415 000,00 доларів США (а.с. 187-186, т.1).

В Додатковій угоді № 1 до Специфікації № 2 від 17.09.2014 сторони змінили строки поставки з вересня на жовтень 2014 року (а.с. 87, т.1). Додатковою угодою № 2 змінено п. 2.3 Договору, яким додано ТОВ «Промугольсервис» Россия», як ще одного виробника вугільної продукції, яку Продавець зобов'язується поставити та продати, а Покупець отримати та оплатити (а.с. 188, т.1). Додатковою угодою № 4 сторони обумовили вступ в силу Договору та його дійсність до 31.12.2015 року (а.с. 189, т.1).

Відповідачем в Акті перевірки було встановлено порушення п.161.2 ст. 61 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток Позивачем на загальну суму 300 235,00 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 300 235,00 грн., за рахунок включення до складу витрат вартість придбаного товару в обсязі 100 відсотків.

Також, в Акті перевірки викладено висновок про завищення витрат за 2014 рік на суму 1 667 970,00 грн. з розрахунку: загальна сума придбаної вугільної продукції на суму 11 119 802,70 грн. що дорівнює 100 %, а 15% з даної суми становить 1 667 970 грн., з огляду на віднесення позивачем до складу витрат за 2014 рік 100% витрат за наслідками господарської операції з нерезидентом «MUSKWELL IMPORT LLP», посилаючись при цьому на те що контрагент Позивача є нерезидентом, що має офшорний статус.

Як встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, для перевірки позивач надав первинні документи, зокрема наступні митні декларації, згідно яких оформлено ввезення на митну територію України кам'яного вугілля, а саме:

- МД № 001290 на суму 428802,90 дол. США або 5 555 235,05 грн., яку відповідно до штемпеля 02.10.2014 прийнято до реєстрації митним органом (а.с.191-193, т. 1).

- МД № 001323 на суму 424229,60 дол. США або 5 489 741,44 грн., яку відповідно до штемпеля 06.10.2014 прийнято до реєстрації митним органом (а.с.205-207, т.1).

- МД № 001372 на суму 5776,80 дол. США або 74 826,21 грн., яку відповідно до штемпеля 14.10.2014 прийнято до реєстрації митним органом (а.с.221-222, т. 1).

Зважаючи на зазначене, позивач придбав у нерезидента кам'яну продукцію на загальну суму 11 119 802,70 грн., що підтверджується зазначеними митними деклараціями.

Також позивачем для підтвердження дійсності проведення господарських операцій надано інвойси, сертифікати якості, накладні, податкові накладні, картки рахунків (а.с.190, 194-204,208-220, 223,224-228, т. 1).

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати обов'язкові реквізити, а саме: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Ці вимоги викладені в частині другій статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Також відповідач в Акті перевірки посилався на обставину, що контрагент позивача є нерезидентом, що має офшорний статус. Суд не погоджується з таким висновком, оскільки в Договорі зазначене місце знаходження, місце реєстрації «MUSKWELL IMPORT LLP» Англія, в податкових накладних, інвойсах - Великобританія.

Згідно додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про перелік офшорних зон" від 23 лютого 2011 року №143-р, держава Великобританія не входить до переліку офшорних зон.

Також в матеріалах справи міститься Конвенція про усунення подвійного оподаткування - обмін інформацією щодо податків та зборів, уникнення подвійної відповідальності резидентів та нерезидентів Великобританії, які зареєстровані, як ТОВ, в якій дається чітке розмежування резидентів та нерезидентів та пояснення щодо оподаткування та звільнення від податків та, на яку в своєму висновку посилався контролюючий орган (а.с. 22-24, 25-26, т.2). Відповідно до перекладу цього листа, в ньому йдеться про загальні поняття та принципи, які встановленні щодо оподаткування в Великобританії. Конкретних даних та доказів наведених в висновку, суду не надано.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача, що партнерами Компанії контрагента є Компанії, які зареєстровані в країні Беліз, посилаючи на додаток до листа Королівської митної та податкової служби Великобританії, який відсутній в матеріалах справи. Також відповідачем не надано, доказів, що засновниками контрагента позивача Компанії «MUSKWELL IMPORT LLP» є Компанії, які мають офшорний статус. Суд наголошує, що місце знаходження контрагента на усіх первинних документах зазначається Великобританія.

Зважаючи на вказане та відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 23.02.2011 №143-р «Про перелік офшорних зон», до офшорної зони не відноситься Великобританія, тому при здійсненні операцій з контрагентом до позивача не повинно було застосовувати обмеження, визначені п. 161.2 ст. 161 Податкового кодексу України. Також варто зазначити, що позивач не може контролювати відносин свого контрагента з іншими Компаніями та не повинен простежувати форми та способи реєстрації своїх контрагентів, і ту обставину хто є його засновниками і який статус вони мають.

Відповідно до частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Платник податків не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Зважаючи на вказане, суд погоджується із викладеною думкою позивача в адміністративному позові та доходить висновку, що платником податку правомірно віднесено до складу, витрат вартість товару придбаного у «MUSKWELL IMPORT LLP» у 2014 році в сумі 1 667 970,00 грн.

Інша оскаржувана частина висновків, зроблених в Акті перевірки, з якими не погоджується позивач, є висновки відповідача щодо порушення п. 138.2 та пп.138.12.1 п. 138.12 ст. 138. абзацу 1 пп.139.1.9 п. 1.39.1 ст. 139. пп. 153.1.3 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI зі змінами та доповненнями, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» включило до складу витрат суму від'ємних курсових різниць, яка більше даних первинних документів та відомостей бухгалтерського обліку, тобто витрати не підтверджено первинними документами, чим завищено витрати всього на суму 3 985 000 грн., в тому числі, у 2014 році на суму 3 985 000 грн.

Зазначений висновок зроблено відповідачем на підставі договорів, банківських виписок, актів виконаних робіт, вантажно-митних декларацій, авансових звітів, журналів-ордерів та відомостей по рахункам 714 «Дохід від операційної курсової різниці», 744 «Дохід від неопераційної курсової різниці». 945 «Витрати від операційної курсової різниці», 974 «Втрати від неопераційної курсової різниці», наданих підприємством до перевірки, перевіркою встановлено, що у 2014 році від'ємна курсова різниця склала 433 291 849 грн.

Перерахунок курсових різниць регулюються Положенням (Стандартом) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 193 від 10.08.2000 року (зі змінами та доповненнями) та здійснюється на підставі первинних документів та встановлених НБУ курсів валют до гривні на день здійснення операцій та на останній день кожного місяця.

Пунктом 138.12 Податкового кодексу України (в редакції станом від 02 грудня 2010 року) визначено, що до складу інших витрат, у тому числі, включаються: витрати, визначені відповідно до статей 144-148, 150, 153, 155-161 цього Кодексу, які не включені до собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг згідно із цією статтею; інші витрати господарської діяльності, до яких цим розділом прямо не встановлено обмежень щодо віднесення до складу витрат (пп.138.12.1 - 138.12.2).

Абзацом першим пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України зазначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Доходи, отримані/нараховані платником податку в іноземній валюті у зв'язку з продажем товарів, виконанням робіт, наданням послуг, у частині їхньої вартості, що не була сплачена в попередніх звітних податкових періодах, перераховуються в національну валюту за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких доходів згідно з цим розділом, а в частині раніше отриманої оплати за курсом, що діяв на дату її отримання.

Витрати, здійснені (нараховані) платником податку в іноземній валюті у зв'язку з придбанням у звітному податковому періоді товарів, робіт, послуг, у встановленому порядку включаються до витрат такого звітного податкового періоду шляхом перерахування в національну валюту тієї частини їх вартості, що не була раніше оплачена, за офіційним курсом національної валюти до іноземної валюти, що діяв на дату визнання таких витрат згідно з цим розділом, а в частині раніше проведеної оплати - за таким курсом, що діяв на дату здійснення оплати.

Визначення курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти здійснюється відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

При цьому прибуток (позитивне значення курсових різниць) ураховується у складі доходів платника податку, а збиток (від'ємне значення курсових різниць) ураховується у складі витрат платника податку (п. 153.1 пп.153.1.1.- 153.1.3 ст. 153 ПКУ).

Як встановлено з пояснень позивача та не заперечувалось представником відповідача, до перевірки були надані первинні документи: договори з іноземними контрагентами, інвойси, банківські виписки, заявки на продаж (купівлю) валюти, акти виконаних робіт з іноземними контрагентами, вантажно-митні декларації, авансові звіти; документи по перерахунку заборгованості та іноземної валюти - журнали-ордери та відомості по рахунках 302 «Каса в іноземній валюті», 312 «Поточні рахунки в іноземній валюті», 362 «Розрахунки з іноземними покупцями», 372 «Розрахунки з підзвітними особами», 502 «Довгострокові кредити банків в іноземній валюті», 506 «Інші довгострокові в іноземній валюті», 602 «Короткострокові кредити банків в іноземній валюті», 632 «Розрахунки з іноземними постачальниками», 684 «Розрахунки за нарахованими відсотками». Крім того, позивачем для перевірки надано зведені результати операцій та перерахунків іноземних валют, відображених в бухгалтерському та податковому обліку у аналізах рахунків і журналах-ордерах та відомостях по рахункам 714 «Дохід від операційної курсової різниці», 744 «Дохід від неопераційної курсової різниці», 945 «Витрати від операційної курсової різниці», 974 «Втрати від неопераційної курсової різниці» (а.с. 36-94, т.2).

Позивачем включено в рядок 06.4.12 «Від'ємне значення курсових різниць» згідно з ст.153 розділу III Податкового кодексу України додатка ІВ «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» та відповідно, в рядок 06.4 «Інші витрати звичайної діяльності та інші операційні витрати» від'ємну курсову різницю в сумі 437 276 849 грн., що підтверджується наданими до матеріалів справи Журналами-ордерами та відомостями (а.с. 229-244, т.1).

Також, вказане вище підтверджується розрахунками наведеними в таблиці Визнання курсових різниць від перерахунку операцій, виражених в іноземній валюті, заборгованості та іноземної валюти за 2014 рік (а.с. 245, т.1) та звітом незалежного аудитора про отримані результати перерахунку курсових різниць за 2014 рік з додатком, відповідно до висновків якого всі нараховані курсові різниці за 2014 рік вірно відображені в декларації позивача з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, а саме: позитивна курсова різниця становить 314 242 347,00 грн., від'ємна курсова різниця становить 751 519 195,00 грн., загальне від'ємне значення курсових різниць за 2014 рік, що повинно бути відображено в декларації з податку на прибуток дорівнює 437 276 849,00 грн. (а.с. 28-35, т.2).

Зважаючи на вказане, суд погоджується з позицією позивача щодо неправомірності прийнятого податкового повідомлення-рішення та приходить до висновку про доцільність його скасування у зв'язку з порушенням контролюючим органом норм закону під час прийняття зазначеного рішення.

Відповідачем не доведено доказовою базою своїх висновків викладених у Акті перевірки, а твердження про контрагента - нерезидента, що має офшорний статус, не відповідає дійсності, розрахунки курсових різниць є невірними, що доведено первинними документами позивача та висновком незалежного аудитора.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням частини першої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України та зважаючи на наявність в матеріалах справи платіжного доручення № 2 від 05.01.2016, суд стягує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 078,78 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників

Керуючись положеннями статей 2, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79,139, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників за № від 27 жовтня 2015 року у частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» суми грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств, створених за участю іноземних інвесторів, у розмірі 1 017 535,00 грн. та застосування штрафної (фінансової) санкції (штрафу) у розмірі 254 384,00 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат» () понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 078 (дев'ятнадцять тисяч сімдесят вісім гривень,) 78 коп.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги

Відповідно до пункту 4 частини п'ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Побужський феронікелевий комбінат», 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, 16/13 кв. 3, ;

Відповідач: Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, 03680, м.Київ, вул. Леванєвського, 2, .

Суддя Л.О. Маруліна