Справа № 815/1032/13-а
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2017-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Київ К/800/41732/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Усенко Є.А.

суддів: Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,

при секретарі Горбатюку В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014

у справі № 815/1032/13-а Одеського окружного адміністративного суду

за позовом Державного підприємства (ДП) «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (Підприємство)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників в у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів (СДПІ)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2014 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014, позов задоволено: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення СДПІ у м. Одесі від 28.09.2012 № та від 31.01.2013 № .

У касаційній скарзі СДПІ просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити її без задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку Підприємства сум грошового зобов`язання із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в актах перевірки від 18.09.2012 № 131/25-0/01125689/15. Згідно з висновками акту Підприємство порушило норми підпункту 5.3.9 пункту 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону України «про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пункту 185.1 ст. 185, пункту 188.1 ст. 188, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (ПК): завищені валові витрати на загальну суму 9158112,00 грн. у податковому обліку за 4-й квартал 2010 року, 1-й квартал 2011 року; витрати за 2-й квартал 2011 року на 2476054,00 грн. та податковий кредит на загальну суму 247811,90 грн. за січень, лютий, березень 2011 року за наслідками нікчемного правочину з поставки від ТОВ «СВ Транс Україна» послуг із днопоглиблювальних робіт, у результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2289528,00 грн. у податковому обліку за 4-й квартал 2010 року, 1-2-й квартали 2011 року та ПДВ на загальну суму 247811,90 грн. за січень, лютий, березень 2011 року

За наслідками перевірки та процедури апеляційного узгодження СДПІ стосовно Товариства прийняті податкові повідомлення-рішення від 28.09.2012р. № - про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 2859020,00 грн. за основним платежем та на 417186,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами); та від 31.01.2013 № - про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 247811,90 грн. за основним платежем та на 1,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що за наслідками поставки позивачу від ТОВ «СВ Транс Україна» послуг із днопоглиблювальних робіт згідно з договором від 12.07.2010 № 310-ХД/ТР сторони цього договору підписали акти виконаних підрядних робіт; від імені ТОВ «СВ Транс Україна» на адресу позивача виписані податкові накладні. На підставі цих документів позивач задекларував суми валових витрат та податкового кредиту у податковому обліку з податку на прибуток та з ПДВ за вищевказані податкові періоди.

Згідно з пунктом 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за винятком положень деяких статей) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (в редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків сторін в яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку

Абзацами першим, другим підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР (втратив чинність з 1 січня 2011 року у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України) встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі, при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1 ст. 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 цієї статті встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку (до внесення змін Законом України від 04.07.2013р. №408-VІ).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 цієї статті).

При цьому законодавцем презумується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення сум витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, пунктом 201.11 статті 201 ПК) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку Товариства сум валових витрат (витрат) та податкового кредиту за наслідками господарських операцій із поставки позивача від ТОВ «СВ Транс Україна» послуг, ДПІ у судовому процесі посилалась на нікчемність правочину між цими сторонами. Такий висновок СДПІ обґрунтований відсутністю у ТОВ «СВ Транс Україна» основних фондів (складських приміщень, судноплавних та транспортних засобів), технічного персоналу, необхідних для здійснення поставки; інформацією в.о. капітана порту ОСОБА_2, викладена у довідці від 02.03.2012р. № 05-52/12, що днопоглиблювальні роботи на підхідному каналі Дністровсько-Цареградського гирла здійснювались іншими плавзасобами, ніж перелічені у договорі від 12.07.2010р. № 310-ХД/ТР; визнання недійсним цього договору згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 01.06.2012р. у справі № 5017/1131/2012.

Суд апеляційної інстанції на підставі доказів у справі, а саме: належно завірених копій договору від 12.07.2010р. № 310-ХД/ТР, акту про початок робіт по профілактичному днопоглибленню морської частини підхідного каналу (Дністровсько-Цареградського гирла) ДП «БДМТП» відповідно до технічного завдання від 07.09.2010р., актів виконаних підрядних робіт за формою КБ-2в, довідок про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3в, рахунків фактур, платіжних доручень, банківських виписок, податкових накладних, планів виконаних робіт; адміністративні матеріали Державної екологічної інспекції з охорони довкілля північно-західного регіону Чорного моря; погодження Державного агентства рибного господарства України від 31.01.2011р., погодженням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області щодо визначення місця звалища ґрунту, який вилучається при здійсненні днопоглиблювальних робіт; доказів залучення ТОВ «СВ Транс Україна» субпідрядника ПАТ «Чорномортехфлот» до виконання робіт, що передбачено договором від 12.07.2010р. № 310-ХД/ТР (договір субпідряду від 06.10.2010р. № 1-06/10, акт про закінчення робіт за цим договором, належність ПАТ «Чорномортехфлот» плавзасобів, використаних для днопоглиблювальних робіт згідно з довідкою від 02.03.2012р. № 05-52/12), - зробили юридично правильний висновок про недоведеність з боку СДПІ на виконання процесуального обов'язку, встановленого нормою частини другої ст. 71 КАС України, правомірності зменшення у податковому обліку позивача витрат та сум податкового кредиту. Оцінка доказів судом апеляційної інстанції зроблена з дотриманням норм ст. 86 КАС України.

Висновок апеляційного суду не суперечить обставині щодо визнання недійсним рішенням Господарського суду Одеської області від 01.06.2012р. у справі № 5017/1131/2012 договору від 12.07.2010 № 310-ХД/ТР з огляду на те, що визнання договору недійсним з підстав його укладення без дотримання вимог закону в порядку господарського судочинства не спростовує фактичне виконання зобов'язань за ним, а отже і не впливає на правомірність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту за їх наслідками. Податкові зобовязання визначені Підприємству не у зв'язку з тим, що воно не відкоригувало в податковому обліку суми витрат та податкового кредиту, а у зв'язку з декларуванням цих сум за безтоварними операціями. Разом з тим, факт безтоварності операцій в рішенні Господарського суду Одеської області від 01.06.2012р. не встановлено, підставою для визнання недійсним договору суд визнав відсутність у ТОВ «СВ Транс Україна» ліцензії на виконання будівельних та монтажних робіт гідротехнічних споруд і систем на дату проведення тендеру - 06.07.2010 (а.с. 232-236, т. 3-й).

Доводи, наведені СДПІ у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку, передбачених статтями 236-239-1Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: підписЄ.А. Усенко
Судді: підписО.А. Веденяпін
підписІ.В. Приходько