Справа № 813/4115/17
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2018-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №813/4115/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2018 року

10 год. 10 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Приймака С.І., Самардака М.С., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області, просив, з врахуванням клопотань про уточнення позовних вимог від 18.12.2017 року та від 01.01.2018 року, визнати протиправною бездіяльність Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області щодо невиплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення за 2003-2005 роки, та в неповній сумі матеріальної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2002-2005, 2009 роки; зобов'язати Самбірський ВП ГУ НП у Львівській області нарахувати на його користь та виплатити йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2003-2005 роки, 2009 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2002-2005, 2009 роки в розмірі місячного грошового забезпечення начальника сектора превенції патрульної поліції Самбірського ВП за 2016 рік (посадою, прирівняною до посади начальника сектору ДІМ) у сумі 8546 гривень по кожному виду грошового забезпечення (згідно електронної декларації начальника сектора превенції патрульної поліції Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області) за 2003-2005 роки, 2009 рік - матеріальна допомога на оздоровлення, 2002-2005 роки, 2009 рік - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та в загальному виплатити 68368 гривень; зобов'язати Самбірський ВП ГУ НП у Львівській області подати протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення; зобов'язати відповідача сплатити кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з 2002 по 2005 рік проходив службу в Самбірському МВ ГУ МВС України в Львівській області та 28.02.2011 року був звільнений в запас, після повернення із довготривалого закордонного відрядження миротворчої місії ООН, з посади в.о. начальника сектору дільничних інспекторів міліції Бориславського МВ ГУ МВС України у Львівській області. При цьому, при наданні відпустки йому не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2003-2005 роки. У 2011-2013 роках він неодноразово звертався в Самбірський МВ ГУ МВС України у Львівській області з вимогою нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань за вказані роки. 02.06.2011 року ОСОБА_1 отримав відповідь за вих. № 6716 про те, що видатків на дані види грошового забезпечення кошторисом передбачено не було. Позивач, посилаючись на норми Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу ОВС», затвердженої Наказом № 499 від 31.12.2007 року, обґрунтовує своє право на виплату йому вищевказаних видів матеріальних допомог. Крім цього, позивач вважає, що порушення його права на виплату матеріальної допомоги внаслідок прийняття законів, постанов, які на сьогоднішній день визнано неконституційними, а тому його вимоги є законними та підлягають задоволенню в повному обсязі.

У додатковому поясненні до адміністративного позову від 18.12.2017 року позивач зазначив, що матеріальна допомога на оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є складовою грошового забезпечення, відтак, термін для звернення до суду з позовом не обмежується будь-яким строком, що підтверджується постановою Верховного суду України від 10.03.2015 року у справі № 21-70а15, ухвалами ВАСУ від 05.07.2017 року у справі № К800/22636/17 та від 25.07.2017 року у справі № К/800/25299/17.

Ухвалою суду від 14.11.2017 року провадження у справі відкрито.

16.01.2018 року Львівським окружним адміністративним судом замінено первинного відповідача - Самбірський ВП ГУ НП у Львівській області на належного відповідача - Головне управління НП у Львівській області.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.02.2018 року.

Позивач ОСОБА_1, який просив позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених позовній заяві, з врахуванням уточнення до позовної заяви та додаткових пояснень.

Відповідач в судове засідання явки уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

За таких обставин суд не встановив підстав для відкладення розгляду справи, з врахуванням приписів ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвалив розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у ній доказів.

Як підтверджується відповіддю Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області № 6716 від 02.06.2011 року, ОСОБА_1 проходив службу в Самбірському МВ ГУ МВС у Львівській області, та з 2002 року по 03.12.2009 року йому виплачувалась матеріальна допомога на оздоровлення в таких розмірах: 2002 рік - 462,00 грн. (в розмірі грошового забезпечення); 2003-2005 роки - не виплачувалась; 2009 рік - 950,00 грн. (в розмірі посадового окладу). Допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2002 - 2009 роки не нараховувалась та не виплачувалась, так як в кошторисі такі видатки не передбачались. Крім цього, відповідь підтверджує, що наказом № 791 о/с МВС України від 01.11.2005 року з 01.11.2005 року ОСОБА_1 було відряджено для виконання службових обов'язків у складі українського миротворчого персоналу спостерігачів цивільної поліції місії ООН у Косово (а.с. 6).

Наказами Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області № 137 від 30.03.2003 року, № 88 від 30.03.2004 року, № 110 від 27.06.2005 року підтверджується, що ОСОБА_1 надавались чергові відпустки з 27.06.2003 року по 27.07.2003 року, з 22.03.2004 року по 21.04.2004 року, з 01.06.2005 року по 01.07.2005 року, відповідно (а.с. 6 зворот, 7, 8 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» форми і розміри грошового утримання працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Згідно з ст. 2 Указу Президента України від 04.10.1996 року № 926 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» постановлено, зокрема, виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік (даний Указ втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18.12.2007 року № 1234/2007).

Зазначеним нормативно-правовим актом, що визначав умови грошового забезпечення позивача, виплату допомоги на оздоровлення не передбачено.

Відповідно до положень ст. 53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2002 рік», ст. 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2003 рік», ст. 78 Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік», ст. 73 Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік», ст. 64 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» установлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, (військовослужбовців), осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів.

З 01 січня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», підпунктом 3 пункту 5 якої було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

На виконання зазначеної постанови та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом Міністра внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року № 499 затверджено та введено в дію з 01 січня 2008 року «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

Пунктом 2.16.1 даної Інструкції (в редакції до лютого 2010 року) було передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку (пункт 2.16.3).

Вказані виплати здійснюються на підставі наказу про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку (пункт 2.16.4).

Фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення (пункт 2.16.5).

Таким чином протягом спірного періоду (2002-2009 роки) нормативно-правовими актами було передбачено спочатку обов'язок, а потім право керівника державних органів на виплату матеріальної допомоги та допомоги для оздоровлення, встановлено умови їх виплати.

Разом з тим, виходячи із системного аналізу вище перелічених нормативно-правових актів, суд дійшов висновку про те, що надання працівникам органів внутрішніх справ матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та допомоги для оздоровлення при щорічній основній відпустці, а також додаткових видів грошового забезпечення залежить від наявності бюджетних асигнувань на їх виплату, оскільки Закони України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік мають вищу юридичну силу, ніж Указ Президента України № 926, та саме вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Таким чином, суд вважає, що відповідач є бюджетною установою і правомірно здійснював фактичні витрати на заробітну плату (грошове утримання), включаючи витрати на матеріальну допомогу, тільки у межах фонду заробітної плати (грошового утримання).

Крім того, починаючи з 01.01.2008 року надання матеріальної допомоги було правом, а не обов'язком керівника бюджетної установи.

Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факти звернення позивача до керівництва установи із рапортами чи заявами про виплату йому матеріальної допомоги.

Враховуючи наведене, у задоволенні позовних вимог позивача про визнання неправомірними дій, зобов'язання нарахувати та виплати йому матеріальну допомогу на оздоровлення за 2003-2005 роки, 2009 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2002-2005, 2009 роки слід відмовити.

З врахуванням того, що судом не встановлено неправомірних дій відповідача щодо невиплати позивачу матеріальних допомог, відсутній факт заподіяння йому моральної шкоди, тому позовні вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди на підлягають задоволенню, як і не підлягає задоволенню решта позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати понесенні відповідачем компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджету України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки відповідачем не представлено доказів понесення судових витрат, такі розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.02.2018 року.

Суддя Качур Р.П.