Справа № 808/2409/17
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 січня 2018 рокусправа № 808/2409/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючий суддя: Сафронової С.В.

судді: Чепурнова Д.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС, 2.Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року

у адміністративній справі № 808/2409/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" до Офісу великих платників податків ДФС, 2.Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Офісу великих платників податків ДФС щодо нарахування пені у сумі 2050099 грн. 54 коп. за порушення строків оплати самостійно визначеного Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» грошового зобов'язання у податковій звітності з податку на додану вартість за червень та липень 2015 року, за періоди: з 01.09.2015 по 29.10.2015 та з 01.09.2015 по 28.11.2015, а також зобовязано Запорізьке управління Офісу великих платників податків ДФС внести зміни до інтегрованої картки платника податків Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» (код за ) шляхом виключення з неї пені у сумі 2050099 грн. 54 коп., нарахованої за порушення строків оплати самостійно визначеного Публічним акціонерним товариством «Донбасенерго» грошового зобов'язання у податковій звітності з податку на додану вартість за червень та липень 2015 року за періоди: з 01.09.2015 по 29.10.2015 та з 01.09.2015 по 28.11.2015. В іншій частині вимог позивача судом відмовлено. Крім того, судом на користь позивача з бюджетних асигнувань Запорізького Офісу великих платників податків ДФС присуджено судові витрати у сумі 1600 грн., і повернуто судовий збір у сумі 29151 грн. 49 коп.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем по справі з підстав неправильної оцінки обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована безпідставним не врахуванням судом першої інстанції фактичних обставин спірних правовідносин, зокрема того, що на час декларування позивачем податкових зобовязань з податку на додану вартість за червень 2015 року (податкова декларація від 20.07.2015 р. №) в сумі 62 782 164 грн. та за липень 2015 року (податкова декларація від 19.08 в сумі 57 906 904 грн.) діяли положення підпунктом 129.1.1. ст.129 Податкового кодексу України, згідно яких початок нарахування пені визначався контролюючим органом за результатами податкової перевірки - з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання, визначеного ним Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження), і Закон України «Про внесення змін до податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків», який набрав чинності з 01.09.2015 року (підпункт 129.1.1. викладено у навій редакції) не може змінити початок та кінець нарахування пені для позивача, і діюча з вказаної дати (з 01.09.2015) положення ст.129 застосовується до правовідносин, які виникли з 01.09.2015, тобто до відносин, коли граничний строк сплати грошового зобов'язання припадає на дату починаючи з 01.09.2015 р.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідача, позивач у відзиві посилається на те, що в період з 01.09.2015 року (дата набрання чинності Законом № 655) по 15.12.2016 року, чинне законодавство України не містило норми, яка встановлювала можливість нарахування пені за несвоєчасну оплату самостійно визначених платником податків в період 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобовязання. Вказує на відсутність у відповідача правових підстав для застосування у спірних правовідносинах під час розрахунку у 2016 році пені на суму боргу за Податковими деклараціями з податку на додану вартість за червень 2015 року і за липень 2015 року норми Податкового кодексу України, а саме, положень діючого в редакції до 01.09.2015 року п.п.«а» п.п.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, яка починаючи з 01.09.2015 року втратила свою чинність та не могли регулювати відповідні правовідносини внаслідок внесення змін пунктом 14 Закону № 655, з викладенням вказаної норми в іншій редакції, що встановлювала нараховування пені «при самостійному нарахуванні суми грошового зобовязання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобовязання, визначеного цим Кодексом».

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представники позивача вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції повинна бути залишена без змін, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено та в суді апеляційної інстанції підтверджено, що оскаржувані у цій справі позивачем дії Офісу великих платників податків ДФС по розрахунку ПАТ «Донбасенерго» пені за періоди з 01.09.2015 по 29.10.2015 та з 01.09.2015 по 28.11.2015, що підлягає нарахуванню відповідно до положень пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодксу України за порушення строків оплати самостійно визначеного грошового зобов'язання у податковій звітності з податку на додану вартість за червень та липень 2015 року - були вчиненні відповідачем у 2016 році після того, як позивач по справі на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14.12.2015 у справі №805/4205/15-а, яка набрала законної сили 24.12.2015 р., фактично оплатив борг по грошовому зобовязанню за Податковою декларацією з податку на додану вартість № НОМЕР_1 (29.07.2016 р.) та за Податковою декларацію з податку на додану вартість № (23.09.2016 р.).

Розрахунок пені на суму податкового боргу по узгодженим грошовим зобов'язанням позивача, здійснювався контролюючим органом у 2016 році: за Податковою декларацією з податку на додану вартість за червень 2015 року - з 31.07.2015 по 29.07.2016 ; та за Податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2015 року - з 31.08.2015 по 29.07.2016 , але без врахування внесених до пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України змін з 01.09.2015, якими було визначено, що нарахування пені по самостійно нарахованним сумам грошового зобов'язання розпочинається після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, внаслідок чого,

Задовольняючи вимоги позива у цій справ суд першої інстанції виходив з неправомірності нарахування відповідачем пені позивачу у 2016 році в сумі 2050099,53 грн. на підставі пп.129.1.1«а» п. 129.1 ст.129 Податкового кодексу України у редакції, що діяла до 01.09.2015, тобто, від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного п.203.2 ст.203 Податкового кодексу України, яка вказує на сплату протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Протиправність зазначеного в попередньому абзаці нарахування відповідачем пені на суму податкового боргу позивача, виниклого внаслідок несплати у визначений законом строк самостійно нарахуванної суми грошового зобов'язання за Податковими деклараціями з податку на додану вартість за червень та липень 2015 року, судом першої інстанції мотивовано тим, що: - датою фактичної оплати позивачем грошового зобовязання за Податковою декларацією з податку на додану вартість за 6 місяців 2015 року № відбулося вже 29.07.2016 року на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14.12.2015 у справі №805/4205/15-а (а не у добровільному порядку); - а датою фактичної оплати позивачем грошового зобовязання за Податковою декларацією з податку на додану вартість за 7 місяців 2015 року № НОМЕР_2 відбулося 23.09.2016 р. на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14.12.2015 у справі №805/4205/15-а (а не у добровільному порядку). Тобто, суд першої інстанції виходив з протиправності розрахування контролюючим органом пені: за період з 31.07.2015 по 29.07.2016, з яких протягом 90 днів є 59 днів з 01.09.2015, і за період з 31.08.2015 по 29.07.2016, з яких них протягом 90 днів є 89 днів з 01.09.2015 по 28.11.2015, хоча з 01.09.2015 і на момент розрахунку відповідачем пені пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України діяла вже в іншій редакції.

Судова колегія в повному обсязі з вищезазначеній частині погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки на час нарахування контролюючим органом позивачу пені у 2016 році після сплати останнім на виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 14.12.2015 у справі №805/4205/15-а грошового зобовязання за Податковою декларацією з податку на додану вартість за червень 2015 року - 29.07.2016, і за липень 2015 - 23.09.2016, норма податкового закону, на підставі якої здійснювалося нарахування пені, діяла вже з урахуванням змін, внесених Законом України від 17 липня 2015 року № 655-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» (далі Закон № 655-VII), і передбачала, що нарахування пені розпочинається при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

Оскільки, відповідачем вищенаведених положень враховано не було, внаслідок чого під час розрахунку позивачу пені було застосовано вже нечинну з 01.09.2015 р норму закону, яка існувала до набрання чинності нової редакції пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, приписи якої змінили правило поведінки, що було встановлено попереднім нормативно-правовим актом, що суперечить положенням частини першої ст. 58 Конституції України, згідно якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є саме питання застосування у часі положень пп.129.1.1 п.129.1 ст.129 Податкового кодексу України, судова колегія виходячи з загально визначеного, закріпленого у частині першій статті 58 Конституції України принципу права про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, визнає помилковими доводи апеляційної скарги відповідача про застосування положень ст.129 Податкового кодексу у новій редакції лише до правовідносин, які виникли з 01.09.2015, та не можливості зміни початку і кінця нарахування пені для позивача, оскільки дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, якщо іншого прямо не передбачено законом.

Відповідно, підставою для застосування відповідачем у 2016 році положень ст.129 Податкового кодекса в редакції, що діяли до 01.09.2015 р, могла бути лише пряма «ретроактивна» вказівка в Законі № 655-VII, в ст.129 Податкового кодексу, або в іншому нормативному акті, тобто, застереження про продовження застосування дії п.«а» пп.129.1.1 ст.129 Податкового кодекса в попередній редакції (до 01.09.2015) до правовіносин, що виникли до 01.09.2015 р.

Оскільки вказаних застережень законодавцем не зазначено ні в Законі № 655-VII, ні у ст.129 Податкового кодексу, ні в іншому нормативному акті, відповідач зобовязаний був керуючись приписами частини другої статті 58 Конституції України здійснити нарахування позивачу пені - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України.

В силу положень статті 21 ПК України посадові особи контролюючих органів, зокрема, зобов'язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій; коректно та уважно ставитися до платників податків, їх представників та інших учасників відносин, що виникають під час реалізації норм цього Кодексу та інших законів, не принижувати їх честі та гідності.

Рішення, дії суб'єкта владних повноважень не можуть бути упередженими, тобто здійснюватися дискримінаційно через власний, у тому числі фінансовий, корпоративний інтерес. Також суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів.

Водночас, аналіз фактичних у цій справі обставин, свідчить про те, що відповідач у спірному випадку знехтував нормами діючого податкового законодавства та недотримався згаданих вище вимог, тому судова колегія за результатами розгляду справи в межах апеляційної скарги і заявлених у цій справі позивачем вимог, дійшла висновку про безпідставність наведених відповідачем в апеляційній скарзі доводів відповідача, та про відсутність правових підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції у цій справі.

Керуючись ст.ст.241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, судова колегія

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС залишити без задоволення, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 18 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.В. Мельник