Справа № 357/12539/17
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Коротких А.Ю.,
суддів: Файдюка В.В.,
Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання неправомірними дії та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.
Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду клопотання, проте у судове засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 312 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
09 лютого 2018 року на адресу Київського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від позивача, в якому він просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року без змін.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач має посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.
Протоколом № 1044 від 11.03.2016 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв відносно позивачу визначено «захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини».
З наявної в матеріалах справи копії довідки МСЕК вбачається, що позивачу встановлено з 11.03.2016 року 3-ю групу інвалідності довічно, причина інвалідності «захворювання, так пов`язане із захистом Батьківщини».
Згідно з даними довідок № 662 від 22.04.2015 року військової частини НОМЕР_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 № 03К/184-1 від 20.11.2015 року позивач брав участь у бойових діях в зоні АТО.
20 вересня 2017 року листом № 6602 відповідач повідомив позивача про те, що з поданих позивачем документів неможливо визначити право на встановлення статусу «інваліда війни» у відповідності до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) до інвалідів війни відносяться військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.
Частиною 3 статті 7 Закону № 3551-ХІІ визначено, що порядок надання статусу інваліда війни особам, зазначеним у пунктах 11-14 частини другої цієї статті, визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок, який визначає процедуру надання статусу інваліда війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 року № 685 (далі - Порядок про процедуру надання статусу інваліда війни).
Згідно з п. 2 Порядку про процедуру надання статусу інваліда війни статус інваліда війни надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобовязаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, поліцейським, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзвязку, ДСНС, ДПтС, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, інших утворених відповідно до закону військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення.
Відповідно до пп. 1 п. 4 Порядку про процедуру надання статусу інваліда війни підставою для надання особам статусу інваліда війни є для осіб, зазначених в абзацах другому і четвертому пункту 2 цього Порядку, - довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
Рішення про надання статусу інваліда війни приймається органами соціального захисту населення у місячний строк з дня подання документів (п. 7 Порядку про процедуру надання статусу інваліда війни).
Таким чином, пункт 11 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ та п. 2 Порядку не передбачає такої причини інвалідності як «захворювання, які пов`язані із захистом Батьківщини».
Разом з цим, відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
До інвалідів війни належать також інваліди з числа: військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Отже, частина 1 та пункт 1 частини 2 статті 7 Закону № 3551-ХІІ передбачають надання статусу інваліда війни особам, які стали інвалідами внаслідок захворювання, одержаного під час захисту Батьківщини.
Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Враховуючи положення ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка є загальною щодо визначення осіб, які належать до інвалідів війни, а також п. 1 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою захисту прав позивача, необхідно застосувати до спірних правовідносин аналогії закону, а саме: частину 1 та пункт 1 частини 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Відповідно до пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Таким чином, видачі посвідчення інваліда війни передує необхідність встановлення відповідного статусу.
Проаналізувавши наведені вище положення законодавства, що регулює основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей та дослідивши наявні у справі документи, суд вважає обґрунтованими доводи позивача щодо наявності у нього права на отримання статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.
Щодо посилання апелянта на необхідність застосування Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо посилення соціального захисту учасників антитерористичної операції, учасників Революції Гідності та членів сімей загиблих таких осіб» від 14 листопада 2017 року № 2203-VIII, колегія суддів зазначає про те, що відповідно до Прикінцевих Положень даного Закону чинності через три місяці з дня його опублікування, тобто з 24 лютого 2018 року.
Як вбачається з матеріалів справи, відмова відповідача щодо встановлення позивачу статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни датовано 20 вересня 2017 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо посилення соціального захисту учасників антитерористичної операції, учасників Революції Гідності та членів сімей загиблих таких осіб» від 14 листопада 2017 року № 2203-VIII, а тому даний Закон України не може бути застосований до даних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України (в редакції, чинній на момент розгляду в суді апеляційної інстанції) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області залишити без задоволення, а постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2017 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Файдюк В.В.

Чаку Є.В.