Справа № 818/59/18
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2018 р. м.Суми
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України,
третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання дій протиправними, скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
- визнати протиправними дії відповідача щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби,
- скасувати пункт 32 протоколу №122 від 24.11.2017 р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум,
- зобов`язати вчинити дії, а саме: призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення,
- стягнути судові витрати.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 17 липня 2012 р. позивачу безстроково встановлено II групу інвалідності у зв`язку з травмою та пораненням, отриманими під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ № 215066 від 17 липня 2012 року.
Як зазначено у архівній довідці №6/310-133 від 18.04.2007 р. травму і поранення позивач отримав 10.08.1981 р. під час мінометного обстрілу колони, виконуючи обов`язки військової служби.
У січні 2016 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про направлення особистих документів до Міністерства оборони України для прийняття рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У лютому 2016 р. позивач отримав лист-відповідь Департаменту фінансів Міністерства оборони України №248/3/6/625 від 16.02.2016 р., у якому зазначено, що інвалідність ОСОБА_1 встановлено у 2007 році, тобто до набуття чинності нової реакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975. Також, у вищевказаному листі-відповіді зазначається, що згідно пп.4 п.2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (далі по тексту - Порядок №499), одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.
12 жовтня 2017 року Харківський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2017 року, відповідно якої зобов`язано Міністерство оборони України розглянути документи позивача щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обовязків військової служби, згідно з вимогами чинного законодавства України, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку №499.
На виконання вищевказаного рішення суду комісія Міністерства оборони України прийняла рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки згідно пп.4 п.2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №499, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.
Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку №499, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.
Позивач вважає, що одноразова грошова допомога виплачується і в разі настання інвалідності пізніше, ніж через три місяці після звільнення з військової служби, за умови, що захворювання або нещасний випадок мали місце в період її проходження.
Посилаючись на абз. 2 п. 2 Порядку №499, відповідно до якого у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, позивач стверджував, що, не зважаючи на час його звільнення з військової служби, як інвалід ІІ групи він має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.
Враховуючи зазначене просив задовольнити позов, та стягнути судові витрати на правову допомогу, оскільки позивач не володіє необхідними юридичними знаннями, самостійно не може представляти інтереси в суді, захищати свої порушені права, брати участь у судових засіданнях, а тому звернувся до адвоката за юридичною допомогою та заключив договір про надання юридичних послуг. Робота адвоката підтверджена актом виконаних робіт та квитанціями про надання правової допомоги.
Позивач, його представник та представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 78, 79, 81).
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог, враховуючи наступне.
ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у період з 01.12.1979 р. по 25.12.1981 р. у військових частинах пп НОМЕР_1 , пп НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 .
Відповідно до Довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААБ №215066 від 17.07.2012 р., ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності - травма та поранення, отримані при виконанні обов`язків військової служби.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 р. №5040-У1, який набрав чинності з 01.01.2014 р., ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, відповідно до пп.4 п.2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
На виконання зазначеної редакції ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.12.13 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі- Порядок №975), яка набрала законної сили 01.01.2014 р.
Абзацем 3 пункту 2 цієї постанови уряду встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до абз.3 п.3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, інвалідність позивачу була встановлена з 2012 р. (повторно), а тому при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу необхідно керуватися законодавством, що діяло на цей день, а саме Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції з 2007 року та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2009 р. № 499 (далі Порядок №499).
Таким чином, позивачем вірно визначено законодавство, яким необхідно керуватися при вирішенні питання про право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, однак разом з тим, позивачем невірно застосовані відповідні норми матеріального права.
Позивач проходив строкову військову службу та відносився до категорії військовослужбовців строкової військової служби.
Відповідно до п.6 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на день встановлення позивачу інвалідності), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої п.5 цієї статті.
Відповідно до пп.4 п.2 Порядку №499, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Отже, враховуючи те, що позивач був звільнений з лав Збройних Сил в 1981 році, а II групу інвалідності йому було встановлено (повторно) в 2012 р. з підстав отримання поранення (контузії), а не з підстав захворювання або нещасного випадку, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.
Таким чином, на момент встановлення позивачу інвалідності, чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби з підстав отримання останніми поранення (контузії), а тому вимоги позивача є необгрунтованими, безпідставними та незаконними.
Враховуючи те, що постановою уряду від 28.05.2008 р. №499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги, який чітко регламентує процедуру призначення та виплату одноразової грошової допомоги, суб`єкти владних повноважень не можуть діяти в інший спосіб, ніж передбачений нормативно-правовими актами.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міноборони нарахувати та виплатити позивачу одноразової грошової допомоги, відповідач зазначає наступне.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Таким чином, вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
З огляду на вищевикладене, відповідач заперечує проти позову і вважає, що правових підстав для його задоволення не має, вважає свої дії законними і правомірними.
Представником третьої особи особи надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних у зв`язку з їх необгрунтованістю, підтримуючи позицію відповідача (а.с. 66-77).
Згідно частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 13.01.1980 р. по 26.12.1981 р. проходив військову службу в Демократичній Республіці Афгпністан в складі діючої армії в період бойових дій, що встановлено рішенням Зарічного районного суду м. Суми в справі №591/1558/17 та не оскаржується сторонами (а.с. 18-20).
Висновком судово-медичного експерта Сумського обласного бюро судово-медичної експертизи від 01.12.2015 р. №1483 встановлено, що описані тілесні ушкодження могли утворитися 10.08.1981 р. під час військової служби в Республіці Афганістан, що підтверджується стадією формування рубців, медичною документацією (а.с. 12).
Згідно з архівною довідкою Військово-медичного музею Міністерства оборони Російської Федерації №6/310-133 від 18.04.2007 р. встановлено причинний зв`язок, що травма і поранення, отримані під час виконання обов`язку військової служби 10.08.1981 р. під час мінометного обстрілу колони (а.с. 11).
14.10.2005 р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІ групи внаслідок загального захворювання, 13.07.2007 р. позивачу повторно встановлено ІІ групу інвалідності (довідка МСЕК серії АС №034109), 17.07.2012 р. позивачу повторно встановлено ІІ група інвалідності (довідка МСЕК серії 10 ААБ №215066). У довідці зазначено, що інвалідність у виникла у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 13,14,77).
26.07.2012 р. позивач отримав посвідчення інваліда ІІ групи (а.с. 10).
12 жовтня 2017 року Харківський апеляційний адміністративний суд залишив без змін постанову Зарічного районного суду м. Суми від 04 липня 2017 року, відповідно якої зобов`язано Міністерство оборони України розглянути документи позивача щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності II групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обовязків військової служби, згідно з вимогами чинного законодавства України, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку №499.
На виконання вищевказаного рішення суду 24.11.2017 р. комісія Міністерства оборони України прийняла рішення №122 про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки згідно пп.4 п.2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №499, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження (а.с. 21) .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд враховує наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ), Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2009 № 499 (надалі - Порядок №499).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ, сфера дії цього закону поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.
Згідно ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Приписами ч. 2 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених в пп. 5-9 п. 2 ст. 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю інвалідності та ступеня втрати ним працездатності, у розмірі визначеному Кабінетом Міністрів України.
Частиною 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 (надалі - Порядок №975).
Згідно з п. 2 Постанови №975, особам, які до набрання чинності Порядку №975, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
На момент встановлення позивачу первинно ІІ групи інвалідності діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. №499 (далі - Порядок №499).
Матеріалами справи підтверджується той факт, що інвалідність ОСОБА_1 є наслідком захворювань і поранення, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби під час проходження ним строкової служби у Збройних Силах СРСР.
Так, п. 6 ст. 16 Закону №2011 (в ред. від 11.11.2011 р.) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті, яким визначено, що одноразова грошова допомога на випадок загибелі (смерті) дорівнює десятирічному максимальному посадовому окладу за першим тарифним розрядом, передбаченим для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом.
Відповідно до абз. 2 ч. 8 ст. 16 Закону №2011, підстави для виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, проходять службу у військовому резерві, були визначені п. 2 Порядку №499.
Згідно абз. 1 пп. 4 п. 2 Порядку №499 встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніш ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках до десятирічного грошового забезпечення.
Крім цього, Верховний Суд України в постановах: від 18.11.2014 р. у справі №21-446а14 та від 21.04.2015 р. у справі №21-135а15 дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.
Отже, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби та скасування п. 32 протоколу №122 від 24.11.2017 р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум підлягають задоволенню
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Таким чином, зазначена позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Згідно ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, суд вважає вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення судових витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 3 цього Кодексу, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Позивач як інвалід ІІ групи звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір».
Згідно з ч. 1, 2 ст. 139 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч.2 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 статті 134 цього Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивач просить стягнути 1500 грн. за правову допомогу, яка згідно з акту про прийняття грошових коштів за надання юридичних послуг згідно договору №101 від 21.03.2017 р., складається з ознайомлення з матеріалами справи - 750,00 грн., участь у судовому засіданні - 750,00 грн. (а.с. 23).
Однак суд не може задовольнити зазначені позовні вимоги, оскільки адвокат участь у судовому засіданні не приймав і з матеріалами справи не знайомився, що підтверджується матеріалами справи.
Інші судові витрати позивачем документально не підтверджені, а тому вони присудженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, скасування пункту протоколу та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо непризначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи, внаслідок травми та поранення, отриманих під час виконання обов`язків військової служби.
Скасувати пункт 32 протоколу №122 від 24.11.2017 р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, у відповідності до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук