Справа № 415/6363/17
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2018-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2018 року справа №415/6363/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Ястребової Л.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 грудня 2017 р. у справі № 415/6363/17 (головуючий І інстанції Фастовця В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Інспектора взводу 2 роти 4 управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, та Рубіжне лейтенанта поліції Мірошниченка Олександра Сергійовича про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до Інспектора взводу 2 роти 4 управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, та Рубіжне лейтенанта поліції Мірошниченка Олександра Сергійовича (далі - відповідач), в якому просив: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БР №037025 від 28.09.2017 р. в частині заходу стягнення та звільнити його від адміністративної відповідальності за малозначністю проступку, обмежившись усним зауваженням (а.с.1-6).

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 28 грудня 2017 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.48-49).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем порушено ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), яка передбачає зупинку транспортного засобу з визначених законом підстав та обов'язку роз'яснення підстав такої зупинки. Відповідачем при винесені постанови не враховані вимоги ст. 33, 34, 22 КУпАП. Дійсно, на момент зупинки позивач не мав при собі реєстраційного документу на комбайн, проте, за комбайном слідував головний інженер, в кабіні якого знаходився реєстраційний документ, який через деякий час і був наданий, що вказує на малозначність вчиненого правопорушення. Апелянт зазначає, що постанова винесена з порушенням порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених статтею 268 КУпАП (а.с.54-62).

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

28 вересня 2017 року постановою БР №037025 від 28.09.2017 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, інспектором взводу 2 роти 4 управління патрульної поліції в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ, та Рубіжне лейтенантом поліції Мірошниченко О.С., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.10).

Відповідно до вказаної постанови, 28.09.2017 р. позивач, керуючи комбайном номерний знак НОМЕР_1, рухався по дорозі в с. Олексіївка Білокуракинського району Луганської області та був зупинений інспектором взводу 2 роти 4 УПП в м. Сєвєродонецьк, Лисичанськ та Рубіжне лейтенантом поліції Мірошниченком О.С. У позивача був відсутній реєстраційний документ на транспортний засіб, що є порушенням вимог п. 2.1 «б» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР).

Відповідно до матеріалі справи, позивач працює в СТОВ «Вікторія» на транспортному засобі - комбайні NEW HOLLAND СХ 8.80, номерний знак НОМЕР_1, який зареєстрований та належить СТОВ «Вікторія».

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що матеріалами справи доведено скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем було правомірно винесено постанову та накладено адміністративне стягнення.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» (в редакції на момент виникнення спірних відносин) поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини 1, 2, 3, 5 і 6 статті 121, статті 121-1, 121-2, частини 1, 2 і 3 статті 122, частина 1 статті 123, статті 124-1 - 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно частини 2 - 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).

Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ст. 126 КУпАП.

Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст. 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 1 ст. 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, дії інспектора патрульної поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією № 1395, що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Також, аналіз матеріалів справи та вищенаведених норм свідчить про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з наданням (розясненням) позивачу його прав.

На підставі викладено, колегія суддів вважає правомірними дії відповідача щодо складення постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Стосовно позовних вимог про скасування постанови в частині заходу стягнення та звільнення позивача від адміністративної відповідальності за малозначністю проступку, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пп. «б» п.2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон). Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, вказана норма передбачає обов'язкову наявність у водія транспортного засобу при собі реєстраційного документу на транспортний засіб.

Згідно частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується поясненнями самого позивача, письмовими поясненнями свідків (а.с.39, 44), відеозаписом про фіксування порушення ПДР (а.с.45), відповідно до яких, позивач на вимогу інспектора патрульної поліції надати реєстраційний документ на транспортний засіб повідомив про його відсутність. Позивач не заперечує ту обставину, що він на вимогу працівника поліції не пред'явив реєстраційний документ. Будь-яких доказів наявності у нього, як у водія, при собі реєстраційного документу, станом на момент перевірки, коли він керував транспортним засобом та був зупинений працівниками поліції, не надано. Більш того, позивач пояснив, що на момент керування вказаним транспортним засобом, цей документ у нього відсутній та знаходиться у власника. Тобто, зазначені докази є достатнім для визначення правопорушення. Крім того, постанова не містить будь-яких посилань позивача про незгоду зі скоєним адміністративним правопорушенням.

Колегія суддів не приймає посилання апелянта на малозначність правопорушення, як підставу звільнення позивача від адміністративної відповідальності з застосуванням до нього усного зауваження, з наступних підстав.

Стаття 22 КУпАП визначає, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Отже, вказана норма передбачає право, а не обов'язок органу (посадової особи), уповноваженого вирішувати справу, звільнення від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення.

За вказаною нормою правопорушник звільняється від правових наслідків свого протиправного діяння, виходячи із засад гуманності, хоча це діяння як під час вчинення, так і під час звільнення від відповідальності залишається правопорушенням. У законодавстві не закріплено визначення малозначного правопорушення та відсутні вказівки на його ознаки. У кожному конкретному випадку суд має вирішувати питання про визнання діяння малозначним, виходячи, зокрема, з того, що його наслідки не становлять великої суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб.

На думку колегії суддів, для встановлення ступеня суспільної небезпечності необхідно проаналізувати всі сторони допущеного порушення, оцінити обставини вчинення порушення, мету, мотив і спосіб, а також наявність умов, що дають змогу досягти виховних і превентивних цілей.

Також, колегія суддів зазначає, що до випадків, коли може бути застосована стаття 22 цього Кодексу, належать перш за все склади правопорушень, санкції за вчинення яких передбачають накладення адміністративного стягнення у вигляді попередження.

Посилання апелянта, як на обставину, що пом'якшує відповідальність, а саме, що документ на транспортний засіб все ж таки через деякий час був наданий інспектору поліції, тому, що він знаходився у головного інженера підприємства, колегія суддів не приймає, оскільки вимоги законодавства чітко встановлюють необхідність мати при собі вичерпний перелік документів при керуванні транспортного засобу. Реєстраційний документ на транспортний засіб зазначає особу, яка є власником транспортного засобу, її місце проживання, реєстраційний знак транспортного засобу, ідентифікаційний номер, марка, модель, тип, рік випуску, колір та інші технічні характеристики. Отже, відсутність такого документу у особи викликає сумнів щодо права керування транспортним засобом такою особою, вказує на недбале ставлення особи до свої обов'язків. Крім того, позивач керував транспортним засобом, що відноситься до сільськогосподарської техніки.

Виходячи із вищевикладеного та враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, виду і розміру стягнення, колегія суддів дійшла до висновку щодо відсутності підстав для застосування положень ст. 22 КУпАП.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої частиною 6 статті 121 та частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою та відеозаписом про фіксування порушення ПДР позивачем.

Стосовно посилання апелянта на порушення відповідачем статті 35 Закону № 580-VIII, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у відповідача законних підстав зупинення транспортного засобу позивача та порушення ст. 37 Закону України «Про національну поліцію», є підставою для не надання водієм будь-яких документів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач добровільно надав інспектору на перевірку документи та визнав відсутність у нього реєстраційного документу на транспортний засіб.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, яким керував позивач відноситься до сільськогосподарської техніки та був зупинений, оскільки відповідач вважав, що існують підстави вважати, що особа вчинила правопорушення. Тобто, дії поліції були спрямовані на попередження та припинення можливого скоєння правопорушення позивачем.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статями 271, 272, 286, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 грудня 2017 р. у справі № 415/6363/17 - залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 грудня 2017 р. у справі № 415/6363/17 - залишити без змін.

Судове рішення проголошено та підписано колегією суддів 14 лютого 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

Колегія суддів Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць

Л.В. Ястребова