Справа № 320/9230/17
Суддя: Редько О. В.
Дата ухвалення: 2018-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.02.2018
Справа №320/9230/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» лютого 2018 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Редько О.В. при секретарі Колесніковій О.В,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання провести нарахування пенсії

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання провести нарахування пенсії. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що в вересні 2013 року вона звернулась до Мелітопольського управління ПФУ про призначення їй пенсії за віком. Нею були надані усі необхідні документи, а також довідка про заробітну плату для обчислення пенсії. При її поданні, в пенсійному управлінні позивачці пояснили, що необхідно для підтвердження довідки надати первинні документи. Нею було повідомлено про їх відсутність, в звязку з їх утратою відповідальною особою та її смертю. При цьому позивачці не був розяснений порядок, встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 від 05.07.2006 року. Вказаний Порядок запроваджує механізм визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) за основним місцем роботи застрахованої особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року у зв'язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин. Однак позивачці пенсія була призначена за віком та видане Пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серія ААЗ 3 526413 від 22.10.2013 року. Отримуючи пенсію, вона звернула увагу, що та не відповідає довідці, наданої нею до Мелітопольського управління ПФУ. На неодноразові звернення до пенсійного управління їй обіцяли перерахувати пенсію, останнє звернення було в вересні 2017 року. Отримавши в жовтні та листопаді 2017 року пенсію, яка була збільшена лише на 40 гривень, вона вже письмово звернулася з заявою про нарахування їй пенсії відповідно до вимог діючого законодавства та отримала відмову, після цього звернулась до суду.

Копія ухвали про призначення справи до розгляду в порядку спрощеного провадження отримана сторонами, від відповідача надійшов відзив на позов, заява із запереченнями проти розгляду справи в спрощеному порядку, а також клопотання будь-якої із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлені строку не надійшли.

До суду сторони не зявились.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного.

Дійсно позивачці була призначена пенсія за віком та видане Пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серія ААЗ 3 526413 від 22.10.2013 року.

Позивачка неодноразово зверталася до відповідача, останній раз згідно наданої копії листа 11.12.2017 року про перерахунок пенсії на підставі довідок та розрахунків проведених головним бухгалтером ТОВ фірми «А-ТА» у відповідності до вимог Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919.

Згідно отриманої відповіді № 292/Б-7 від 26.12.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень..

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року. За бажанням пенсіонера, та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01.01.2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж зазначено вище, заробітна плата (дохід) враховується за фактичний страховий стаж.

Довідка видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та виплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звернулась за пенсією.

Однак згідно п. 1 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 встановлюється механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи, страховий стаж якої починаючи з 1 липня 2000 року становить менш як 60 місяців, за основним місцем роботи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року за умови відсутності заробітної плати (доходу) за будь-які інші 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 року у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) у зв'язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин.

Згідно наказів № 3 от 20.02.1997 року и № 1 от 05.04.2000 року первинні документи бухгалтерського обліку ТОВ фірми «А-ТА», у звязку з крадіжкою матеріальних цінностей і відсутністю місця зберігання були передані на відповідальне зберігання головному бухгалтеру ОСОБА_2, яка мешкала за адресою м. Мелітополь вул. Воровського, 121/1.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 230499 від 05.03.2012 року ОСОБА_2 27 лютого 2012 року померла.

Наказом №8 від 22 березня 2012 року була створена комісія для проведення перевірки причин відсутності первинних документів бухгалтерського обліку ТОВ фірми «А-ТА».

Відповідно до акту комісії від 25 березня 2012 року неможливо встановити перелік відсутніх первинних документів бухгалтерського обліку ТОВ фірми «А-ТА» за період часу з 1993 по 1999 роки, та встановлена причина з якої вказані документи були втрачені неналежне зберігання відповідальною особою, в звязку з чим був виданий наказ № 8-к від 25.03.2012 року про закінчення роботи комісії та визнання втраченими документи бухгалтерського обліку ТОВ фірми «А-ТА» за період часу з 1993 по 1999 роки та не можливості їх відновлення.

Відповідно до п. 3 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 за період до 1 січня 1998 року та у разі відсутності даних у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків і Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування заробітна плата (дохід) застрахованої особи за кожний місяць страхового стажу, який враховується під час призначення пенсії, визначається:

за наявності підприємства, установи, організації, де працювала особа, або їх правонаступника - виходячи з розміру середньої заробітної плати за відповідною професією (посадою) на зазначеному підприємстві, в установі, організації, що склалася у кожному місяці роботи, за який втрачено документи про нарахування та виплату заробітної плати (доходу).

В 2009 році при виході на пенсію працівником ТОВ фірми «А-ТА» ОСОБА_3 до пенсійного управління надавалась довідка про заробітну плату для обчислення пенсії за період часу з 1995-1999 роки. Посадовою особою пенсійного управління проводилась належна перевірка первинних документівбухгалтерського обліку ТОВ фірми «А-ТА», на підставі яких і була складена вказана довідка. Зауважень з цього приводу не надходило.

ОСОБА_3 була призначена пенсія за віком.

ОСОБА_3 займала в ТОВ фірми «А-ТА» посаду методиста, а позивач ОСОБА_1 директора товариства з 15.01.1993 року на підставі наказу № 1 від цієї ж дати.

З урахуванням наказів № 1 от 15.01.1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були призначені посадові оклади які дорівнювали 50 000 купонів.

В звязку з частою зміною мінімальної заробітної плати на підставі протоколу № 11 від 19 травня 1993 року були змінені посадові оклади наказом № 7 від 20.05.1993 року:

Керуючого товариством -14 мінімальних зарплат (окладів)

Директору - 10 мінімальних зарплат (окладів)

Методисту - 10 мінімальних зарплат (окладів).

Відповідно до Декрету КМ (19-92) 019 «Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії» від 29.12.1992 року мінімальна заробітна плата з 01.01.1993 року встановлювалась у розмірі 4600 карбованців.

Постановою ВР (3243-12) 3243 «Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком» від 01.06.1993 року мінімальна заробітна плата з 01.06.1993 року встановлювалась у розмірі 6900 карбованців.

Постановою ВР (3415-12) 3415 «Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком» від 27.08.1993 року мінімальна заробітна плата з 01.09.1993 року встановлювалась у розмірі 20000 карбованців.

Постановою ВР (3653-12) 3653 «Про підвищення мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком» від 25.11.1993 року мінімальна заробітна плата з 01.12.1993 року встановлювалась у розмірі 60000 карбованців.

Постановою ВР (49/96-ВР) 0049 «Про порядок введення в дію статей 10,33,34 Закону України «Про оплату праці» та встановлення мінімального розміру пенсії за віком» від 20.02.1996 року мінімальна заробітна плата з 01.03.1996 року встановлювалась у розмірі 1 500 000 карбованців.

Указом Президента України (762/96) 0762 «Про грошову реформу в Україні від 25.08.1996 року мінімальна заробітна плата з 02.09.1996 року встановлювалась у розмірі 1 5 гривень.

03 серпня 1993 року на підставі рішення прийнятого на загальних зборах ТОВ фірми «А-ТА» позивачка ОСОБА_1 була призначена на посаду керуючого товариством, в звязку з чим її посадовий оклад складав вже 14 мінімальних заробітних плат (окладів).

У довідках, які містять відомості про заробітну плату за період до 01.09.1996 року і після цієї дати, розміри заробітку до 01.09.1996 року перераховуються в гривні у співвідношенні 1:100 000. Перерахування заробітку в гривні здійснюється в такому порядку його заокруглення: цифра в шостому розряді після коми до 5 відкидається, а більше 5 збільшується в попередньому розряді на одиницю. При цьому перераховується в гривні загальна сума заробітку за кожний рік в цілому, а якщо в календарному році береться заробіток менше року сума заробітку за відповідний період. В довідках обовязково зазначається про перерахунок заробітку з інших грошових одиниць в гривні.

Суд вважає, що необхідним у регулюванні суспільних відносин є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень

Відповідно до Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР 9.10.1973 року № 2148, чинного на підставі п.1 розділу XV Конституції України, передбачено наступне.

У ст.6 Пакту вказано, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право на працю, що включає право кожної людини дістати можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вона вільно погоджується, і зроблять належні кроки до забезпечення цього права.

У ст.9 Пакту вказано, що держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування.

З наведеного випливає, що соціальні права людини і громадянина включають трудові права та право на соціальний захист. Аналогічне розмежування йде і в Конституції України у статтях 43 та 46 відповідно.

Зокрема, відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 за заявою №31443/96 у справі «Броньовський проти Польщі» зазначив, що принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів» (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 року у справі «Ганс-Адам ІІ проти Німеччини»). «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Легітимні сподівання ОСОБА_1 на отримання пенсії у більшому розмірі передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними. Таким чином на них поширюється режим «існуючого майна».

У рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Згідно вимог п.3 ч.1 ст.18 КАС України (яка діяла на момент звернення до суду) місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи у спорах фізичних осіб з субєктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

В своїх запереченнях відповідач вказує, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000 року. За бажанням пенсіонера, та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01.01.2016 року або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01.07.2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж зазначено вище, заробітна плата (дохід) враховується за фактичний страховий стаж. Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату, виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Відомості про заробітну плату ОСОБА_1 з січня 1993 року по грудень 1997 року перевірити неможливо, так як первинні документи втрачені, тому підстав для перерахунку не має. Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 від 05.07.2006 року дійсно запроваджує механізм визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) за основним місцем роботи застрахованої особи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року у зв'язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин. Однак механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи встановлює, що страховий стаж якої починаючи з 01.07.2000 року менш як 60 місяців, а страховий стаж ОСОБА_1 складає 17 років 2 місяця 1 день.

Однак аналізуючи вказані заперечення суд виходить з наступного.

Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 була прийнята 05.07.2006 року.

Порядок який встановлює механізм визначення заробітної плати (доходу) для призначення пенсії застрахованої особи, страховий стаж якої починаючи з 1 липня 2000 року становить менш як 60 місяців, за основним місцем роботи за період страхового стажу до 1 липня 2000 року за умови відсутності заробітної плати (доходу) за будь-які інші 60 календарних місяців страхового стажу підряд незалежно від перерв до 1 липня 2000 року у разі втрати первинних документів про нарахування та виплату підприємствами, установами, організаціями заробітної плати (доходу) у зв'язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або з інших незалежних від застрахованої особи обставин був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29.02.2012 року № 166.

Вказана норма звужує зміст та обсяг існуючих прав особи на отримання належної пенсії при втраті первинних бухгалтерських документів з поважних причин.

Відповідно до вимог ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 7 КАС України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Згідно довідки слідчого від 28.05.1997 року в приміщенні ТОВ фірми «А-ТА» сталася крадіжки, в звязку з чим первинні документи були передані на зберігання відповідальній особі головному бухгалтеру ОСОБА_2, яка мешкала за адресою м. Мелітополь вул. Воровського, 121/1. 27 лютого 2012 року ОСОБА_2 померла, і первинні документи були визнані втраченими.

В той же час працівником ТОВ фірми «А-ТА» фірми в 2009 році при виході на пенсію ОСОБА_3 до пенсійного управління надавалась довідка про заробітну плату для обчислення пенсії за період часу з 1995-1999 роки. Посадовою особою пенсійного управління проводилась належна перевірка первинних документів бухгалтерського обліку ТОВ фірми «А-ТА», на підставі яких і була складена вказана довідка. Зауважень з цього приводу не надходило. ОСОБА_3 була призначена пенсія за віком.

Таким чином суд вважає, що можливо визнати протиправною бездіяльність Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області по не нарахунку пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі довідки, виданої у відповідності до п. 3 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 за період до 1 січня 1998 року та не проведенні перерахунку пенсії та зобовязатиМелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести нарахування пенсії на підставі довідки, виданої у відповідності до п. 3 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 за період до 1 січня 1998 року та провести перерахунок пенсії з моменту отримання довідки і її виплату.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,46 Конституції України, Законом України від 17 липня 1997 року про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції, Законом України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 2,5,6-7,122,139,159,162,163,241,243-245,295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання провести нарахування пенсії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Мелітопольського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області по не на рахунку пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі довідки, виданої у відповідності до п. 3 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 за період до 1 січня 1998 року та не проведенні перерахунку пенсії.

Зобовязати Мелітопольське обєднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести нарахування пенсії на підставі довідки, виданої у відповідності до п. 3 Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії у разі втрати документів про її нарахування та виплату» № 919 за період до 1 січня 1998 року та провести перерахунок пенсії з моменту отримання довідки і її виплату.

Рішення може бути оскаржене до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_4