Справа № 826/3488/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 лютого 2018 року № 826/3488/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України, апеляційного суду Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) з позовом до Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2), апеляційного суду Дніпропетровської області (далі - відповідач-3), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідачів в ненарахуванні та невиплаті позивачу вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення позивачем 65-річного віку і реалізованого права на відставку судді згідно з пунктом 9 частини 5 статті 126 Конституції України та статті 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та невиплаті заробітної плати (суддівської винагороди);

- зобов'язати відповідача-3 здійснити нарахування і виплату за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача вихідну допомогу у розмірі 271 150,00 гривень;

- звернути постанову до негайного виконання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачами необґрунтовано та всупереч положень законодавства відмовлено у нарахуванні та виплаті позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, на підставі частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, діючій до 27.03.2014.

Відповідач-1 проти позову заперечив, посилаючись на те, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на які посилається позивач, втратили чинність до звільнення позивача з посади судді, а тому підстави для їх застосування відсутні.

Відповідач-3 заперечуючи проти задоволення позову зазначив, що питання щодо права позивача на отримання вихідної допомоги регулюється Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ, який станом на дату звернення позивача із заявою про відставку, не містив положень про виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив відмовити у їх задоволенні.

В судове засіданні 08.11.2017 представники відповідачів не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідач-3 у письмових запереченнях проти позову просив розглядати справу без участі його представника.

Відповідач-2 своєї позиції стосовно заявлених позовних вимог суду не повідомив.

Відповідно до вимог частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, що діяла на момент постановлення ухвали), суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 №1515-VІІІ про звільнення суддів відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України суддю апеляційного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку із поданням заяви про відставку.

На підставі постанови Верховної Ради України та заяви позивача про відставку, відповідачем-3 вдано наказ від 12.09.2016 №131/к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області з 15.09.2016.

13.01.2017 позивач звернулась до відповідача-3 із заявою, в якій просила виплатити їй, як судді, яка вийшла у відставку, вихідну допомогу в розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою, на підставі частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, діючій до 27.03.2014, оскільки ця редакція діяла на момент виникнення у позивача права на відставку (2011 рік).

За результатами розгляду вказаної вище заяви позивача відповідач-3 листом від 23.02.2017 №7-105-С повідомив, що виплата вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що передбачалася частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ, діючим законодавством не передбачено.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на день досягнення позивачем 65-річного віку, позивач звернулася до суду.

Оцінивши за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач, в обґрунтування позовних вимог посилалась на положення частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ (в редакції, яка діяла до 27.03.2014), якими передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

В обґрунтування застосування саме цієї редакції Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач посилалась на те, що на момент виникнення у неї права на відставку, а саме у 2011 році, стаття 136 вказаного Закону діяла у вищенаведеній редакції.

Суд відхиляє наведені доводи позивача, з огляду на наступне.

01.04.2014 набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 №1166-VII, пунктом 28 розділу II якого статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виключено.

Таким чином, з 01.04.2014 виплата вихідної допомоги суддям, які виходять у відставку, не передбачена.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі №1-7/9 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини 1 статті 58 Конституції України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, редакція статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на яку посилається позивач, діяла до дати втрати нею чинності, а саме до 27.03.2014. В свою чергу спірні правовідносини, а саме звільнення ОСОБА_1 з посади судді відбувались у 2016 році.

Згідно позиції Конституційний суд України, викладеної в рішенні від 19.11.2013 №10-рп/2013, за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим, парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Пунктом 2 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІI визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом Закон «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ, крім положень, зазначених в пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІI з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку. До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов'язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ.

Таким чином, у відповідності до наведеної норми, права, обов'язки та гарантії позивача, в тому числі при виході у відставку, визначаються саме Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ.

Станом на дату ухвалення Верховною Радою України постанови від 08.09.2016 №1515-VIIІ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VІ не містив положень, що передбачали виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, відповідач-3 обґрунтовано відмовив позивачу у виплаті вихідної допомоги на підставі положень статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, яка діяла до 27.03.2014.

Як наслідок, відсутні підстави для зобов'язання відповідач1 та відповідача-3 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи докази, а також усні та письмові доводи учасників справи стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки, адміністративний позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись положеннями статей 6, 8, 9, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Є.В. Аблов