Справа № 705/2207/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 705/2207/17 Суддя першої інстанції: Василишин В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2018 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кобаля М.І.,

Суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання незаконними (неправомірними) дії та рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії і прийняти відповідні рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - Позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, Уманське об`єднане УПФУ в Черкаській області) в якому просила визнати незаконними (неправомірними) дії та рішення відповідача та зобов'язати призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 02.03.2017 року.

Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 25.07.1977 по 24.06.1981 навчалась на денній формі навчання в Уманському державному музичному училищі. Зазначене підтверджується архівною довідкою № 143 від 27.04.2017 (а.с.14).

Починаючи з 1986 року ОСОБА_2 займала посади працівника освіти в музичних училищах.

Спеціальний стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, на момент звернення до відповідача, становить 30 років 5 місяців 20 днів.

02.03.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Уманського об`єднаного УПФУ в Черкаській області із заявою про призначення та виплату останній пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Для нарахування пенсії, позивачем подано відповідачу копію трудової книжки НОМЕР_1 від 25.04.1991, довідки про роботу № 76 від 28.01.1991, №90 від 14.03.2017, довідку про навчання № 01-19/130 від 06.04.2017 про період роботи в Уманському обласному музичному училищі ім. П.Д. Демуцького.

Між тим, листом №7257/07 від 24.04.2017 року, пенсійним органом відмовлено позивачу в призначені пенсії, посилаюсь на відсутність необхідного спеціального стажу для призначення їй пенсії за вислугу років (а.с.6-7).

Підставою для відмови стало те, що позивач не має права на зарахування їй до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду роботи з 07.08.2003 по 06.10.2013 на посаді заступника директора по навчально-методичній роботі Уманського обласного музичного училища ім. П.Д. Демуцького, оскільки ця робота не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Не погоджуючись з вищезазначеними діями та відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спеціальний стаж позивача, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 30 років 5 місяців 20 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому відмова пенсійного органу у призначенні та виплаті пенсії позивачу за вислугу років є протиправною.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII внесено зміни до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та викладено в такій редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 25 грудня 2015 року № 911-VIIІ, який набрав чинності з 1 січня 2016 року, внесено зміни до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та викладено в такій редакції: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати , зокрема, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. N 909.

Згідно вказаного вище Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи вищих навчальних закладів I - II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Як вбачається з копії довідки Уманського обласного музичного училища імені П.Д. Демуцького № 137 від 20.04.2017 року, ОСОБА_2 починаючи з 07.08.2003 року займала посаду заступника директора з навчально-методичної роботи і мала річне педагогічне навантаження (а.с.15).

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що період роботи ОСОБА_2 з 07.08.2003 по 06.10.2013 на посаді заступника директора по навчально-методичній роботі Уманського обласного музичного училища ім. П.Д. Демуцького, підтверджений записами в трудовій книжці, довідкою Уманського обласного музичного училища імені П.Д. Демуцького № 137 від 20.04.2017 року та передбачений Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. N 909.

Відповідно, спеціальний стаж позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах, становить 30 років 5 місяців 20 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що відмова пенсійного органу позивачу у призначенні та виплаті пенсії на пільгових умовах за вислугою років, яка передбачена п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є протиправною.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов'язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, Уманським об`єднаним УПФУ в Черкаській області, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності своїх дій та не надано обґрунтованих доводів відмови позивачу в призначенні пенсії відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а постанову Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 329 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя-доповідач: М.І. Кобаль

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова