Справа № 817/2990/13-а
Суддя: Бевзенко В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 Київ К/9901/1078/18 817/2990/13-а
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Бевзенка В.М.,

суддів: Данилевич Н.А., Шарапи В.М. (далі - Суд),

розглянувши у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, треті особи: Начальник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області Лазутко Василь Іванович, Рівненська обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, прийняту у складі головуючого судді Нор У.М., та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року, прийняту у складі: головуючого судді Майора Г.І., суддів Бучик А.Ю., Шевчук С.М. та від 03 червня 2014 року, прийняту у складі: головуючого судді Франовської К.С., суддів Бондарчука І.Ф. та Моніча Б.С., -

в с т а н о в и в :

У серпні 2013 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в Рівненський окружний адміністративний суд з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області (далі - УМВС України в Рівненській області, відповідач) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

1) визнати нечинним наказ №191 о/с від 26 червня 2013 року про скорочення ОСОБА_1 з займаної посади;

2) поновити позивача на роботі на посаді інспектора патрульної служби відділення з обслуговування нафтопродуктопроводів ДП "Прикарпат Західтранс" розташованих на території Житомирської області відділу спеціальної міліції при УМВС України в Рівненській області;

3) стягнути з УМВС України в Рівненській області заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що наказ Управління МВС України в Рівненській області від 26 червня 2013 року №191 о/с про звільнення ОСОБА_1, є незаконним, винесений з грубим порушенням чинного законодавства, оскільки звільнення відбулося без згоди профспілкового органу, без дотримання вимог частини 1 та 2 статті 42 Кодексу законів про працю України.

Рівненський окружний адміністративний суд ухвалою від 17 жовтня 2013 року залишив адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду.

Вказану ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що позивач дізнався про його звільнення зі служби в запас Збройних сил України 26 червня 2013 року. Однак, позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав та звернувся до Новоград - Волинського міського суду 26 липня 2013 року, тобто, в останній день місячного строку. На думку суду невірно обраний спосіб захисту порушених прав не є підставою для визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними.

За наведених обставин суд дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду поважними.

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 грудня 2013 року задовольнив апеляційну скаргу позивача та скасував ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року, а справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин.

Справу 817/2990/13-а за вищевказаним позовом було скеровано до Рівненського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Рівненський окружний адміністративний суд постановою від 18 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року, позов ОСОБА_1 задовольнив повністю. Визнав нечинним та скасував наказ №191 о/с від 26 червня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади шляхом скорочення. Поновлено позивача на посаду інспектора патрульної служби відділення з обслуговування нафтопродуктопроводів ДП "Прикарпат Західтранс" розташованих на території Житомирської області відділу спеціальної міліції при УМВС України в Рівненській області. Стягнуто з УМВС України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивача було попереджено про звільнення у зв'язку з скороченням чисельності відділу спеціальної міліції УМВС України в Рівненській області у зв'язку з ліквідацією вищевказаної структурної одиниці за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Проте, як вбачається з витягу зі спірного наказу позивача звільнено в запас збройних сил України за пунктом 63 "з" Положення про проходження служби.

Суди дійшли висновку що відповідачем, в порушення вимог статті 492 Кодексу законів про працю України, належним чином не попереджено ОСОБА_1 про наступне вивільнення відповідно до пункту 63 "з" Положення про проходження служби не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

03 січня 2018 року касаційна скарга Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах, яка ухвалою судді-доповідача від 26 січня 2018 року прийнята до провадження та 29 січня 2016 року призначена до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

У своїй касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року та від 03 червня 2014 року та відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Крім того, відповідач зазначає, що попередження позивача про наступне звільнення за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 (далі - Положення), а фактичне звільнення за п. 63 «з» (через скорочення штатів) не може свідчити про недотримання процедури попередження про майбутнє скорочення.

Відповідач вказує на помилковість висновків судів, що позивача звільнено незаконно, оскільки не було отримано згоди профспілкового комітету. Закон України «Про міліцію» не передбачає отримання попередньої згоди профспілкової організації на звільнення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ через скорочення штатів, не містить такої норми і Положення, а тому не передбачено обов'язку відповідача погоджувати або одержувати згоду профспілкового органу на звільнення осіб через скорочення штатів.

Головним аргументом відповідача в касаційній скарзі для скасування оскаржуваної постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року, залишеної без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року є порушення цими судами вимог ст. 159 КАС України (далі - КАС України) в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Вказана стаття передбачає, що оскаржувані рішення повинні бути законними та обґрунтованими, що на думку відповідача не було дотримано судами під час прийняття оскаржуваних рішень.

Позивач заперечення на касаційну скаргу не подав.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з квітня 1995 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з березня 2009 року працював інспектором патрульної служби відділення з обслуговування нафтопродуктопроводів ДП "ПрикарпатЗахідтранс" розташованих на території Житомирської області відділу спеціальної міліції при УМВС України в Рівненській області.

Відповідно до наказу УМВС від 24 грудня 2012 року №1642 дск "Про організаційно штатні зміни по УМВС", відділення з обслуговування магістральних нафтопродуктів ДП "ПрикарпатЗахідтранс" розташованих на території Житомирської області, де на посаді інспектора патрульної служби відділення з обслуговування магістральних нафтопродуктів ДП "ПрикарпатЗахідтранс" працював ОСОБА_1, підлягало до змін у штаті.

Наказом від 26 червня 2013 року №191 о/с ОСОБА_1 звільнено з займаної посади в запас збройних сил за пунктом 63 "з" (через скорочення штатів) згідно Положення.

26 липня 2013 року позивач звернувся до Новоград-Волинського міського суду Житомирської області з позовом до УМВС України в Рівненській області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Ухвалою Новоград - Волинського міського суду від 01.08.2013 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження. Згідно листа Центрального поштового зв'язку №4 Житомирської дирекції Українського державного підприємства "Укрпошта" від 05 вересня 2013 року за № 02-155 рекомендований лист з копією ухвали Новоград-Волинського міського суду Житомирської області про відмову у відкритті провадження вручена адресату 09 серпня 2013 року.

Відповідно до частини 3 статті 99 КАС України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною 1 статті 99 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 100 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідач вказує в касаційній скарзі, що повністю погоджується з аргументами викладеними в ухвалі Рівненського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2013 року, якою позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, та вважає вказану ухвалу законною та обґрунтованою. Просить скасувати ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року посилаючись на те, що вона прийнята незаконно, оскільки, строки позивачу поновлені незаконно та без аргументації поважності причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 КАС України ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

Отже, посилання відповідача на порушення допущені апеляційним судом при прийнятті ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2013 року не приймаються судом до уваги, оскільки за правилами ч. 2 ст. 211 КАС України не може бути подана скарга про касаційний перегляд судових рішень, які не перешкоджають провадженню у справі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до підпункту "з" пункту 63 Положення, визначено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення, визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Положенням про проходження служби не визначено порядку звільнення зі служби через скорочення штатів, а тому в частині вирішення питань, не врегульованих цим Положенням, суди застосували загальні норми Кодексу законів про працю України.

Так, згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Суди встановили, що позивача 12 січня 2013 року, відповідно до статті 492 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), у зв'язку зі скороченням чисельності Відділу спеціальної міліції УМВС України в Рівненській області, було попереджено про наступне вивільнення у зв'язку з ліквідацією вищевказаної структурної одиниці за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів).

Суди не прийняли до уваги той факт, що з жовтня 2012 року ОСОБА_1 фактично весь час перебував на лікарняних та у відпустках, що не завадило позивачу перебуваючи 12 січня 2014 року на лікарняному, підписати попередження про майбутнє вивільнення.

Підстави звільнення зі служби визначені розділом 7 Положення. Пункт 63 зазначеного розділу визначає підстави звільнення осіб рядового і молодшого начальницького складу, а пункт 64 - відповідно осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу.

Відповідно п. 64 "г" і п. 63 "з" Положення визначають одну і ту саму підставу звільнення - через скорочення штатів, ці пункти різняться між собою лише категорію осіб, до яких вони застосовуються.

Оскільки позивач відноситься до осіб молодшого начальницького складу (прапорщик міліції), то відповідно був звільнений за п. 63 «з» Положення.

Наказ про звільнення позивача з займаної посади в запас збройних сил за пунктом 63 "з" Положення був прийнятий 26 червня 2013 року, тобто більш ніж через п'ять місяців після попередження.

Суди формально підійшовши до вирішення справи необґрунтовано дійшли висновку, що в даному випадку не було дотримано процедуру попередження про майбутнє вивільнення.

Крім того, згідно зі статтею 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з витягу з протоколу засідання Президії комітету Рівненської обласної профспілкової організації атестованих працівників органів внутрішніх справ України від 29 квітня 2013 року №6, профспілкою надано згоду на звільнення ОСОБА_1 за умов достатності і законності підстав та з врахуванням вимог п.п. 62 та п.п. 66 Положення.

Закон України «Про міліцію» не передбачає отримання попередньої згоди профспілкової організації на звільнення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ через скорочення штатів, не містить такої норми і Положення, а тому не передбачено обов'язку відповідача погоджувати або одержувати згоду профспілкового органу на звільнення осіб через скорочення штатів.

Також, судами встановлено, що позивачу, з метою вирішення питання подальшого працевлаштування, 08 квітня 2013 року пропонувались наступні посади: помічник чергового ІТТ Дубровицького РВ УМВС; міліціонер - водій ресурсного забезпечення Дубровицького РВ УМВС; інспектор ППС Сарненського РВ УМВС; помічник чергового ІТТ Сарненського РВ УМВС; міліціонер - водій ресурсного забезпечення Зарічненського РВ УМВС. Проте, зі слів відповідача, від запропонованих посад позивач відмовився, про що складений акт від 08 квітня 2013 року.

Суд не прийняв до уваги твердження відповідача про відмову позивача від запропонованих посад, оскільки, позивач відповідно до наказу № 90 від 08 квітня 2013 року у цей день перебував у відпустці.

Однак, суди не послались на жодну норму закону, яка б забороняла пропонувати особі посади у період відпустки.

Без будь-яких обґрунтувань суди попередніх інстанцій не взяли до уваги акт про відмову позивача від запропонованих посад, як доказ відмови позивача від подальшого проходження служби в УМВС, та як доказ ігнорування позивачем пропозиції УМВС щодо подальшого його працевлаштування. Крім того, суди не взяли до уваги покази допитаних в ході судового засідання свідків, посадових осіб УМВС, які підтвердили факт категоричної відмови ОСОБА_1 проходити подальшу службу в УМВС України в Рівненській області, і відповідно на території Рівненської області.

Безпідставний висновок апеляційного суду про те, що позивач не зважаючи на всі докази, бажав проходити службу в УМВС України в Рівненській області, нічим не підтверджений. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що про таке бажання позивача свідчать його рапорти про переведення в розпорядження УМВС України Житомирській області, лише підтверджує небажання позивача проходити службу на території Рівненської області.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на порушення допущені судом першої інстанції та пославшись на загальне чинне трудове законодавство України, без зазначення правових норм, залишив без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 343, 349, 351, 355, 356, 359, Суд -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області задовольнити.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2014 року у справі № 817/2990/13-а скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області, треті особи: Начальник Управління Міністерства внутрішніх справ України в Рівненській області Лазутко Василь Іванович, Рівненська обласна профспілкова організація атестованих працівників органів внутрішніх справ України, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Головуючий В.М. Бевзенко

Судді Н.А. Данилевич

В.М. Шарапа