Справа № 822/558/17
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2018-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2018 Київ К/9901/2605/17 822/558/17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у судовому засіданні в касаційній інстанції справу за позовом:

Прокуратури Хмельницької області

до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

третя особа - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О.

про визнання протиправною та скасування постанови,

касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду в складі судді Блонського В.К. від 24.03.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду в складі колегії суддів: Совгири Д.І. (головуючого), суддів Білої Л.М., Курка О.П. від 26.09.2017,-

ВСТАНОВИВ:

Прокуратура Хмельницької області звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедала О.О. від 30.01.2016 ВП №53010858 про накладення на прокуратуру Хмельницької області штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання вимог виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 у справі №822/765/16.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2017, яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду 26.09.2017, позов задоволено.

Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.05.2016 у іншій справі №822/765/16, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 до прокуратури Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання винити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії прокуратури Хмельницької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_3 заробітної плати за період з 15.07.2015 по 11.10.2015 включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру"; зобов'язано прокуратуру Хмельницької області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших виплат ОСОБА_3 за період з 15.07.2015 по 11.10.2015 включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08.08.2016 Хмельницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі №822/765/16.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.09.2016 відкрито касаційне провадження за скаргою прокуратури Хмельницької області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 .05.2016 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016. Відмовлено прокуратурі Хмельницької області в задоволенні клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень.

01.12.2016 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53010858 за виконавчим листом виданим Хмельницьким окружним адміністративним судом 08.08.2016 по адміністративній справі №822/765/16, яким зобов'язано прокуратуру Хмельницької області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати, інших виплат ОСОБА_3 за період з 15.07.2015 року по 11.10.2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру" з врахуванням вже здійснених виплат за цей період, та надано боржнику термін для самостійного виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

15.12.2016 боржником на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено клопотання щодо звернення державного виконавця до суду з метою роз'яснення резолютивної частини рішення, яка є незрозумілою та проінформовано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про те, що боржником до Вищого адміністративного суду України скеровано клопотання про зупинення виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду по справі № 822/765/16 від 11.05.2016 та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016. Повідомлено відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що невиконання судового рішення за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.12.2016 відмовлено в задоволенні клопотання прокуратури Хмельницької області про зупинення виконання постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.05.2016 та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О., винесено постанову від 30.01.2017 року ВП № 53010858 про накладення на прокуратуру Хмельницької області штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання вимог виконавчого листа Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.08.2016 року у справі № 822/765/16.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги виходили з того, що спеціальними Законами, які регулюють бюджетні відносини, у тому числі питання заробітної плати працівників органів прокуратури, як таких, що фінансуються з державного бюджету, надають повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури, є Закон України від 28.12.2014 року №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та від 25.12.2015 №928-VIIІ "Про Державний бюджет України на 2016 рік". Відповідно до кошторису доходів та видатків прокуратури Хмельницької області на 2016 рік, затвердженого Генеральною прокуратурою України, не було передбачено кошти на виплату заробітної плати, нарахованої згідно статті 81 Закону України "Про прокуратуру". Тому, прокуратурою Хмельницької області не виконано судове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.05.2016 згідно виданого виконавчого листа від 08.08.2016 року з підстав відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів на вказані цілі. Судами враховано також правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 22.11.2016 року по справі 804/5081/13-а, яка, в силу положень частини 1 статті 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування, в контексті того, що невиконання судового рішення в частині виплати коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу в такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскаржив в касаційному порядку вказані судові рішення, просить їх скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що постанова Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.05.2016, на підставі якої було видано виконавчий лист не скасована, є чинною та набрала законної сили. Позивач не був позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення одразу після набрання ним законної сили, оскільки був обізнаний про таке рішення. Судом не було зупинено виконання на підставі виконавчого судового рішення, що обумовлює обов'язкове зупинення виконавчого провадження. Крім цього, рішення суду не було виконано не лише в частині виплати заробітної плати та інших виплат ОСОБА_3, але й в частині проведення їх перерахунку за період з 15.07.2015 по 11.10.2015. Тому, державним виконавцем були проведені виконавчі дії у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження.

Прокуратурою Хмельницької області надіслано на адресу суду відзив на касаційну скаргу. Позивач вказує, що з поважних причин не може виконати постанову суду щодо нарахування та виплати заробітної плати згідно статті 81 Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з відсутністю відповідного фінансового забезпечення та фактичною відсутністю коштів, що в силу положень статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути підставою для накладення штрафу.

Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що судові рішення підлягають скасуванню, а касаційна скарга задоволенню з таких підстав.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб ), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон).

Частиною 1 статті 18 Закону встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частини 4 статті 19 Закону, сторони виконавчого провадження зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на 30.01.2017 рішення суду боржником не виконано, підтверджуючих документів до відділу не надано.

Приписами статті 75 Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних доходів громадян; на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає штраф на боржника у подвійному розмірі.

З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов'язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено.

Колегія суддів приймає доводи скаржника про те, що з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №53010858 від 01.12.2016 до дати винесення постанови про накладення штрафу ВП №53010858 від 30.01.2017, боржник не скористався своїми правами боржника, встановленими Законом України «Про виконавче провадження», а саме: не звернувся до державного виконавця в порядку ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» з заявою про відкладення провадження виконавчих дій, не звернувся до суду в порядку ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» із заявою про відстрочку чи розстрочку виконання, а також не надав державному виконавцю відомостей, які б зумовили обов'язкове зупинення виконавчого провадження. Тобто, жодних дій спрямованих на виконання рішення суду за період з 01.12.2016 по 30.01.2017 прокуратурою здійснено не було.

Крім цього, як вірно зауважено позивачем, рішення суду не було виконано не лише в частині виплати заробітної плати та інших виплат ОСОБА_3, але і в частині проведення їх перерахунку за період з 15.07.2015 по 11.10.2015.

Оскільки, частиною 1 статті 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, державним виконавцем з метою недопущення порушень положень Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно керуючись вимогами статтей 18, 63, 75 Закону, в межах повноважень, правомірно було винесено постанову про накладення штрафу ВП №53010858 від 30.01.2017.

Таким чином, суди попередніх інстанцій прийшли до помилкового висновку про задоволення позовних вимог прокуратури Хмельницької області.

Колегія суддів приймає також доводи скаржника про те, що посилання суду першої та апеляційної інстанцій на відсутність коштів, необхідних для виконання рішення суду не є поважними причинами невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки згідно з пунктом 26 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 встановлено, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, тому що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Частиною 1 статті 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 3 статті 351 КАС України).

Тому, на переконання колегії суддів, судами першої та апеляційної інстанцій не було застосовано Закон, який підлягав застосуванню, а саме - статтю 75 Закону України «Про виконавче провадження», що є наслідком скасування судових рішень.

Висновок судів попередніх інстанцій про необхідність застосування до спірних правовідносин правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 22.11.2016 по справі 804/5081/13-а, є помилковим, оскільки зазначена постанова стосується невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, які були нараховані, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності бюджетних коштів в управління Пенсійного фонду України, спрямованих на виплату підвищення до пенсії.

Відповідно до частин 1-2 статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 351,356, 359 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.03.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2017 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Прокуратури Хмельницької області до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О. про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич